אלו מילים שלי אבל לא הקול שלי.
זה אלכס, הקול הממוחשב הטוב ביותר
שהצלחתי למצוא,
שבא מותקן באופן סטנדרטי על כל מקינטוש.
במשך מרבית חיי,
לא הקדשתי שניה של מחשבה ליכולת שלי לדבר.
זה היה כמו לנשום.
בימים ההם, חייתי בגן עדן של שוטים.
אחרי שניתוחים לסרטן
לקחו את היכולת שלי לדבר, לאכול או לשתות,
נאלצתי להכנס לעולם הוירטואלי הזה
בו מחשב חי חלק מהחיים בשבילי.
במשך מספר ימים עכשיו,
נהנינו מהנואמים המבריקים והרהוטים פה בTED.
פעם הייתי מסוגל לדבר ככה.
אולי לא הייתי כל כך חכם,
אבל הייתי לפחות דברן באותה מידה.
אני רוצה להקדיש את ההרצאה שלי היום
לאקט הדיבור עצמו,
ואיך אקט הדיבור או אי הדיבור
קשור באופן שאינו ניתן לניתוק לזהות שלנו
עד כדי כך שזה גורם ללידה של אדם חדש
כשהוא נלקח מאיתנו.
אבל, מצאתי שהקשבה לקול של מחשב
למשך זמן ארוך
יכולה להיות מונוטונית.
אז החלטתי לאסוף כמה מחברי בTED
כדי לקרוא את המילים שלי בקול בשבילי.
אני אתחיל עם אשתי צ'אז.
צ'אז אברט: "זו הייתה צ'אז שעמדה לצידי
במהלך שלושת הנסיונות לשחזור הלסת שלי
והחזרת היכולת שלי לדבר.
בכניסה לניתוח הראשון
אחרי חזרה של סרטן בלוטות הרוק
ב2006,
ציפיתי לצאת מבית החולים
בזמן לחזור לתוכנית ביקורת הסרטים שלי,
'אברט ורופר בסרטים.'
הקלטתי מראש מספיק תוכניות
כדי להעביר את ששת השבועות של הניתוח
וההחלמה.
הרופאים לקחו עצם פיבולה מרגלי
ורקמה מהכתף שלי
כדי ליצר לסת חדשה.
הלשון שלי, קנה הנשימה ומיתרי הקול
עדיין היו בריאים ולא מושפעים."
(צחוק)
"הייתי אופטימי,
והכל היה בסדר בעולם.
הניתוח הראשון היה הצלחה גדולה.
ראיתי את עצמי במראה
ונראיתי די טוב.
שבועיים לאחר מכן, הייתי מוכן לחזור הביתה.
השתמשתי באייפוד שלי
כדי לנגן את השיר של לאונרד כהן
'אני האיש שלך'
לרופאים ולאחיות שלי.
לפתע, היתה לי אפיזודה של דימום קטסטרופי.
עורק הצוואר הראשי שלי נפרץ.
תודה לאל שעדיין הייתי בחדר בית החולים
והרופאים שלי היו שם.
צ'אז אמרה לי
שאם השיר לא היה מנגן כל כך הרבה זמן,
כבר הייתי יכול להיות במכונית, בדרך הביתה,
והייתי מת ממש שם במקום.
אז תודה לך לאונרד כהן,
שהצלת את חיי."
(מחיאות כפיים)
"היה ניתוח שני --
שהחזיק חמישה או שישה ימים
ואז גם הוא התפרק.
ואז נסיון שלישי,
שגם הוא חיבר אותי בחזרה די טוב,
עד שהוא כשל.
רופא מברזיל אמר
שהוא אף פעם לא ראה מישהו ששרד
ממפרצת בעורק הצואר.
ולפני שעזבתי את בית החולים,
אחרי שנה שהייתי מאושפז,
עברתי שבע מפרצות
בעורק הצוארי.
לא היה יום מסויים
שמישהו אמר לי
שאני לא אדבר לעולם;
זה פשוט נעשה ברור.
דיבור אנושי
הוא ניצול גאוני של הנשימה שלנו
בתא הקול בפינו
ומערכת הנשימה.
אנחנו צריכים להיות מסוגלים להחזיק ולשנות את הנשימה
כדי לייצר צלילים.
לכן, המערכת
צריכה להיות בעיקרון אטומה לאויר
כדי ללכוד את האויר.
מאחר ואיבדתי את הלסת שלי,
לא יכולתי יותר ליצור איטום,
ולכן הלשון שלי
וכל שאר האברים הווקאליים
נעשו חסרי אונים."
דין אורניש: "בהתחלה למשך זמן רב,
כתבתי הודעות במחברות.
ואז ניסיתי להקליד מילים במחשב הנייד שלי
והשתמשתי בקול המובנה שלו.
זה היה מהיר יותר,
ואף אחד לא היה צריך לקרוא את כתב היד שלי.
ניסיתי מספר קולות ממוחשבים שהיו זמינים ברשת,
ולמשך מספר חודשים היה לי מבטא בריטי,
שצ'אז קראה לו סר לורנס."
(צחוק)
"הוא היה הברור ביותר שיכולתי למצוא.
ואז אפל שחררה את הקול של אלכס,
שהיה הכי טוב ששמעתי.
הוא ידע את ההבדל
בין נקודה לסימן שאלה.
כשהוא ראה נקודה, הוא ידע איך לגרום למשפט
להשמע כאילו הוא נגמר במקום להשאר תלוי באויר.
יש גם כל מיני קודים של HTML שאפשר להשתמש בהם
כדי לשלוט בתזמון וההטיה של קולות ממוחשבים,
וניסיתי גם אותם.
בשבילי, הם חולקים בעיה בסיסית: הם איטיים מדי.
כשאני מוצא את עצמי במצב של שיחה,
אני צריך להקליד מהר ולקפוץ ישר פנימה.
לאנשים אין את הזמן או הסבלנות
כדי לחכות שאני אשחק עם הקודים
לכל מילה במשפט.
אבל איזה ערך אנחנו שמים על הצליל של הקול שלנו?
איך זה משפיע על מי שאתם כאנשים?
כשאנשים שומעים את אלכס אומר את המילים שלי,
האם הם חווים את הניתוק?
האם זה גורם להפרדה או ריחוק
בין אדם אחד לשני?
איך הרגשתי כשלא הייתי מסוגל לדבר?
הרגשתי, אני עדיין מרגיש,
ריחוק רב מהזרם המרכזי האנושי.
לא נוח לי להיות מרוחק מהלפטופ שלי.
אפילו אז, אני מודע שלרוב האנשים יש סבלנות קצרה
למוגבלות הדיבור שלי.
אז צ'אז הציעה למצוא חברה שתוכל להתאים את הקול שלי
תוך שימוש בקול מתוכניות הטלויזיה שלי
במשך 30 שנה.
בתחילה הייתי נגד זה.
חשבתי שזה יהיה מרתיע
לשמוע את הקול שלי מגיע ממחשב.
היה משהו מנחם בקול שהוא לא שלי.
אבל החלטתי פשוט לנסות את זה.
אז התקשרנו לחברה בסקוטלנד
שיוצרת קולות ממוחשבים מותאמים אישית.
הם מעולם לא יצרו אחד מקולות מוקלטים מראש.
כל הקולות שלהם נוצרו על ידי קריין
מקליט מילים מקוריות בחדר מבוקר.
אבל הם הסכימו לנסות.
אז שלחתי להם שעות רבות של הקלטות של הקול שלי,
בנוסף לכמה הקלטות פרשנות
שעשיתי לסרטים על DVD.
וזה נשמע כמוני, באמת.
והיתה לזה סיבה; זה הייתי אני.
אבל זה לא היה כזה פשוט.
ההקלטות מתוכניות הטלויזיה לא היו ממש מועילות
מפני שהיו יותר מדי קולות אחרים שהיו מעורבים --
פסקולים של סרטים, לדוגמה, או ג'ין סיסקל מתווכח איתי."
(צחוק)
"ולמילים שלי לרוב היה דגש מסויים
שלא התאים למשפט מספיק טוב.
אני אתן לכם לשמוע דוגמית של הקול הזה.
אלה כמה מההערות שהקלטתי לשימוש
כשצ'אז ואני הופענו בתוכנית של אופרה ווינפרי.
והנה הקול שאנחנו קוראים לו רוג'ר גוניור
או רוג'ר 2.0."
רוג'ר 2.0: אופרה, אני לא יכול להגיד לך כמה נפלא זה
להיות בחזרה בתוכנית שלך.
דיברנו במשך זמן רב,
ועכשיו הנה אנחנו פה שוב.
זו הגרסה הראשונה של הקול הממוחשב שלי.
הוא עדיין צריך שיפור,
אבל לפחות הוא נשמע כמוני
ולא כמו האל 9000.
כששמעתי אותו בפעם הראשונה,
הוא עשה לי צמרמורת בגב.
כשאני מקליד משהו,
הקול הזה יגיד כל מה שהקלדתי.
כשאני מקריא משהו, הוא יקריא בקול שלי.
הקלדתי את המילים האלה מראש,
מאחר ולא חשבתי שזה יהיה מרגש
לשבת פה ולראות אותי מקליד.
הקול נוצר על ידי חברה מסקוטלנד
שקוראים לה סרפרוק.
זה גורם לי להרגיש טוב
שהרבה מהמילים שאתם שומעים נאמרו לראשונה
כשנתתי ביקורת על "קזבלנקה"
ו"האזרח קיין."
זה הקול הראשון שהם יצרו למישהו ספציפי.
יש כמה קולות ממוחשבים טובים,
אבל כולם נשמעים כמו מישהו אחר,
לעומת הקול הזה שנשמע כמוני.
אני מתכוון להשתמש בו בטלויזיה, ברדיו
ובאינטרנט.
אנשים שצריכים קול צריכים לדעת
שרוב המחשבים מגיעים עם מערכת דיבור מובנית.
אנשים עוורים רבים משתמשים בהם
כשהם קוראים דפים ברשת לעצמם.
אבל אני חייב לומר, בכיתה אלף,
הם אמרו שדיברתי יותר מדי,
ועכשיו אני עדיין יכול.
(צחוק)
רוג'ר אברט: כמו שאתם שומעים, זה נשמע כמוני,
אבל המילים קופצות למעלה ולמטה.
הזרימה לא טבעית.
האנשים הטובים בסקוטלנד עדיין משפרים את הקול שלי,
ואני אופטימי בנושא.
אבל עד עכשיו, הקול אלכס של אפל
הוא הטוב ביותר ששמעתי.
כתבתי בלוג על זה
ולמען האמת קיבלתי תגובה מהשחקן שמשחק את אלכס.
הוא אמר שהוא הקליט שעות ארוכות בהנגנות שונות
לשימוש בקול.
נדרשת דוגמה גדולה למדי.
ג'ן הנטר:"כל חיי הייתי פה מכונה.
עכשיו אמרתי את מילותי האחרונות,
ואני אפילו לא זוכר בבטחון
מה הן היו.
אני מרגיש כמו הגיבור של הסיפור של הרלן אליסון
שנקרא "אין לי פה ואני חייב לצעוק."
ביום רביעי, דייויד כריסטיאן הסביר לנו
איזה רגע קט המין האנושי מייצג
באורך החיים של היקום.
למשך כמעט כל מיליוני ומיליארדי השנים שלו,
לא היו חיים על כדור הארץ כלל.
למשך כמעט כל הזמן שהיו חיים על כדור הארץ,
לא היו חיים תבוניים.
רק לאחר שלמדנו להעביר ידע
מדור אחד לבא אחריו,
הציויליזציה נהפכה לאפשרית.
במונחים קוסמולוגיים,
זה היה לפני 10 דקות.
לבסוף הגיע הכלי המתקדם ביותר והמסתורי ביותר של האדם,
המחשב.
זה קרה ברובו במשך חיי.
כמה מהמחשבים המפורסמים הראשונים
נבנו בעיר הולדתי אורבנה,
מקום לידתו של האל 9000.
כששמעתי את ההרצאה המדהימה
של סלמאן קאן ביום רביעי,
על אתר האקדמיה של קאן
שמלמדת מאות נושאים לסטודנטים מסביב לעולם,
היה לי פלאשבק.
זה היה בערך ב1960.
ככתב עיתונות מקומית, בהיותי עדיין בתיכון,
נשלחתי למעבדת המחשבים באוניברסיטת אילינוי
לראיין את היוצרים
של משהו שנקרא PLATO.
ראשי התיבות יצגו לוגיקה תכנותית
לפעולות לימוד אוטומטיות.
זו היתה מערכת הדרכה בסיוע מחשב,
שבאותם ימים רצה על מחשב שנקרא ILLIAC.
המתכנתים אמרו שהיא יכולה לסייע לסטודנטים בלימוד.
אני בספק, שביום ההוא לפני 50 שנה,
הם אפילו חלמו על מה שסלמאן קאן הצליח לעשות.
אבל זו לא הנקודה.
הנקודה היא שPLATO היה רק לפני 50 שנה,
נקודה בזמן.
הוא המשיך להתפתח ולפעול בצורה כלשהי
על מחשבים משוכללים יותר,
עד לפני כחמש שנים.
למדתי מויקיפדיה
שהחל מההתחלה הצנועה ההיא,
PLATO התרחב לפורומים, לוחות מודעות,
מבחנים ברשת,
דוא"ל, חדרי צ'אט,
שפות תמונות, מסרים מיידיים,
שיתוף מסך מרוחק
ומשחקים מרובי משתתפים.
מאחר וגם הדפדפן הראשון פותח באורבנה,
מסתבר שעיר הולדתי
באילינוי
היתה מקום הלידה
של הרבה מהעולם הוירטואלי בו אנו נמצאים היום.
אבל אני לא פה מלשכת המסחר.
(צחוק)
אני פה כאדם שרוצה לתקשר.
כל זה קרה במהלך חיי.
התחלתי לכתוב על מחשב בשנות ה70
כשאחד ממחשבי Atech הראשונים הותקנו
בשיקגו סאן טיימס.
הייתי בתור ברדיו שאק
לקנות את אחד מהראשונים מסדרה 100.
וכשאמרתי לאנשים בחדר החדשות בטקס פרסי האוסקר
שכדאי שיתקינו קווי תקשורת לגישה לאינטרנט,
הם לא ידעו על מה אני מדבר.
כשקניתי את המחשב השולחני הראשון שלי,
זה היה DEC (דיגיטל) Rainbow.
מישהו זוכר את זה?
(מחיאות כפיים)
הסאן טיימס שלחו אותי לפסטיבל קאן
עם מחשב נייד בגודל של מזוודה
שנקרא Porteram Telebubble.
הצטרפתי לקומפיוסרב
כשהיו להם פחות משתמשים
ממספר העוקבים אחרי בטוויטר.
(צחוק)
צ'אז: כל זה קרה
ברגע אחד.
זה בלתי ניתן לתפיסה
מה יקרה בהמשך.
זה הופך אותי לבעל מזל רב
לחיות ברגע הזה בהיסטוריה.
בהחלט, אני בר מזל לחיות בהיסטוריה בכלל,
בגלל שללא אינטיליגנציה וזיכרון
אין היסטוריה.
למשך מיליארדי שנים,
היקום התפתח
בכלל בלי הבחנה.
עכשיו אנחנו חיים בעידן האינטרנט,
שנראה שיוצר מין הכרה גלובלית.
ובגלל זה,
אני יכול לתקשר
טוב מאי פעם.
אנחנו נולדים לקופסה
של זמן ומרחב.
אנחנו משתמשים במילים ותקשורת
כדי לפרוץ החוצה ממנו
ולהגיע לאחרים.
בשבילי, האינטרנט החל
ככלי שימושי
ועכשיו הפך למשהו שאני סומך עליו
לקיום היום יומי שלי.
אני לא יכול לדבר,
ואני יכול להקליד רק במהירות מסויימת.
קולות ממוחשבים
הם לא תמיד מתוחכמים,
אבל עם המחשב שלי,
אני יכול לתקשר יותר
מאשר אי פעם.
אני מרגיש כאילו הבלוג שלי,
הדוא"ל שלי, טוויטר ופייסבוק
נתנו לי תחליף
לשיחה היום יומית.
הם לא שיפור חשוב,
אבל הם הכי טוב שאני יכול לעשות.
הם נותנים לי דרך לדבר.
לא לכל אחד יש את הסבלנות
של אישתי, צ'אז.
אבל ברשת,
כולם מדברים באותה מהירות.
כל ההרפתקה הזו
היתה חוייה לימודית.
כל פעם שהיה ניתוח שנכשל,
נשארתי עם פחות בשר ועצם.
עכשיו אין לי לסת בכלל.
בזמן שקצרו רקמה משתי כתפי,
המנתחים השאירו אותי עם כאב בגב
והפחיתו את היכולת שלי ללכת בנוחות.
אירוני שהרגליים שלי בסדר,
ואלה הכתפיים שלי שמאיטים את ההליכה שלי.
כשאתם רואים אותי היום,
אני נראה כמו פנטום האופרה."
אבל לא אתה לא.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
"זה הטבע האנושי להסתכל על מישהו כמוני
ולהניח שאני קצת משוגע.
אנשים --"
(מחיאות כפיים)
"אנשים מדברים בקול רם --"
אני כל כך מצטערת.
תסלחו לי.
(מחיאות כפיים)
"אנשים מדברים בקול רם ולאט אלי.
לפעמים הם חושבים שאני חרש.
יש אנשים שלא רוצים ליצור קשר עין."
תאמינו לי, הוא לא התכוון לזה כ--
בכל אופן תנו לי להמשיך לקרוא את זה.
(צחוק)
אסור לכם אף פעם לתת לאשתכם לקרוא משהו כזה.
(צחוק)
"זה הטבע האנושי
להסיט מבט ממחלה.
אנחנו לא נהנים מהתזכורת
של החיים השבריריים שלנו.
לכן כתיבה באינטרנט
הפכה למצילת חיים בשבילי.
היכולת שלי לחשוב ולכתוב
לא נפגעה.
וברשת, הקול האמיתי שלי מוצא ביטוי.
פגשתי גם הרבה אנשים אחרים עם מוגבלויות
שמתקשרים בדרך זו.
אחד מחברי בטוויטר
יכול להקליד רק עם בהונות רגליו.
אחד מהבלוגים המצחיקים ביותר ברשת
נכתב על ידי חבר שלי
שנקרא נכה חכמולוג."
(צחוק)
"תגגלו את שמו והוא יגרום לכם לצחוק.
כל האנשים האלה אומרים, בדרך זו או אחרת,
שמה שאתם רואים
זה לא כל מה שאתם מקבלים.
אז לא באתי לפה כדי להתלונן.
יש לי הרבה שעושה אותי שמח ורגוע.
נראה, כרגע,
שאני חופשי מסרטן.
אני כותב טוב כתמיד.
אני פרודוקטיבי.
אם הייתי במצב הזה בכל נקודה
לפני כמה רגעים קוסמולוגיים,
הייתי מבודד כנזיר.
הייתי לכוד בתוך ראשי.
בגלל ההאצה של הידע האנושי,
בגלל המהפכה הדיגיטלית,
יש לי קול,
ואני לא צריך לצעוק."
ר א: חכו. יש לי עוד משהו אחד להוסיף.
בחור נכנס לפסיכיאטר.
הפסיכיאטר אומר, "אתה משוגע."
הבחור אומר, "אני רוצה דעה נוספת."
הפסיכיאטר אומר, "בסדר, אתה מכוער."
(צחוק)
כולכם מכירים את המבחן לבינה מלאכותית -- מבחן טורינג.
לבוחן אנושי יש שיחה
עם אדם ומחשב,
אם הבוחן לא יכול להבדיל בין המכונה לאדם,
המכונה עברה את המבחן.
אני מציע עכשיו מבחן לקולות ממוחשבים -- מבחן אברט.
אם קול ממוחשב יכול לספר בהצלחה בדיחה
ולעשות את התזמון וההגשה בצורה טובה כמו הנרי יונגמן,
אז זה הקול שאני רוצה.
(מחיאות כפיים)