Mi a helyzet repülő autókkal?
Már vagy száz éve meg akarjuk alkotni.
Vannak történelmi próbálkozások,
amelyek bizonyos szintű technikai sikereket értek el.
De nem jutottunk még el addig,
hogy amikor ma reggel úton voltak,
olyat lássanak, ami valóban, igazán tökéletesen integrálja
a már jól ismert kétdimenziós világot
a fölöttünk lévő háromdimenziós éggel --
ahol, nem tudom maguk hogy vannak vele, de én szeretek időt tölteni.
Megvizsgáltuk az eddigi történelmi próbálkozásokat,
és felismertük, annak ellenére, hogy
sok modern találmánnyal rendelkezünk,
melyeket manapság használunk,
amelyek korábban nem voltak elérhetők --
vannak korszerű kompozit anyagaink
üzemanyag-gazdaságos repülőgép-motorjaink,
és hatásfokuk is jobb, mint valaha,
vannak pilótafülke-műszereink, amelyek
a repüléshez szükséges minden információt
elérhetővé teszik a pilótafülkében--
viszont ha nem vizsgáljuk a problémát alapvetően más szemszögből,
rájöttünk, hogy ugyanazt
az eredményt kapjuk, amit az emberek
az elmúlt száz évben kaptak,
és ez nem az, ahol ma szeretnénk tartani.
Így ahelyett, hogy repülő autót készítettünk volna,
úgy döntöttünk olyan repülőt készítünk, amivel autózhatunk is.
Ennek eredményeként jött létre a Terrafugia Transition.
Ez egy kétüléses, egymotoros repülő,
ami pont úgy működik, mint a többi kisgép,
A helyi reptéren szállsz fel és le.
Amikor pedig földet érsz,
behajtod a szárnyakat, hazavezeted
és beállsz vele a garázsba.
És ez működik.
Két év innovatív tervezési és építési folyamat után,
a prototípus nyilvánosan is bemutatásra került
2008-ban.
Nos, mint mindennel,
ami eltér a "status quo"-tól,
e repülő tesztelésével is akadtak nehézségek.
És rájöttünk, van abban valami jó,
ha egy tönkrement dologgal mész haza,
mert sokkal többet tanulsz ebből,
mint minden tesztcélod teljesülne
rögtön az első alkalommal.
Mégis, nagyon szerettük volna látni
a gépet, amit közösen építettünk,
a föld felett, az égen,
ahogy ennek lennie kell.
És a harmadik nagy sebességű teszt közben,
egy hideg reggelen fent, Now York államban,
ez végre sikerült.
A mögöttem látható fényképet a kísérőgép másodpilótája készítette
pár perccel miután a kerekek először elhagyták a talajt.
Ezt a képet nézve, büszkeséget éreztünk,
hisz azt szimbolizálja, hogy elértünk valamit,
amiről az emberek az egész világon azt hitték,
hogy lehetetlen.
Az ezt követő próbarepülés,
olyan egyszerű és kockázatmentes volt, amilyen csak lehetett,
de még így is elérte,
hogy a program a következő szintre lépjen és
kellő hitelességet adjon nekünk
a végső piacunkon, a repülős társadalomban,
és a szabályalkotóknál,
akik a repülőgép-tervezést felügyelik, különösen az Államokban.
Egy évvel ezelőtt az FAA
felmentést adott a Transition-nek
lehetővé téve, hogy plusz 50 kilóval
a könnyű sportrepülő kategóriában maradjon.
Ez nem tűnik soknak, mégis nagyon fontos,
mert ha a Transition, könnyű sportrepülőnek minősül,
az könnyebbé teszi a tanúsítvány megszerzését,
de így önöknek is könnyebb lesz
megtanulni repülni vele.
Egy sportpilóta 20 repült óra után
már szerezhet engedélyt.
És 50 kilónál,
ez igen fontos az egyenlet másik oldalának megoldása szempontjából --
már vezethet is.
Mint kiderült, a vezetés
a hozzá kapcsolódó tervezési, kivitelezési és szabályozási akadályokkal,
sokkal nehezebb problémának bizonyult, mint a repülés.
Nekünk, akik életünk nagy részét a földön töltjük,
ez ellentmondásos lehet,
de a vezetésnek megvannak a maga kis kátyúi, macskakövei,
gyalogosai, a többi vezető
és egy igen hosszú és részletes lista
a leküzdendő szövetségi gépjármű-biztonsági előírásokról.
Szerencsére a szükség még mindig a feltalálás anyja,
és rengeteg tervezési munka,
melyekre a repülőnél a legbüszkébbek vagyunk,
a földi működtetés problémáinak
megoldásából ered --
minden, a folyamatosan változó áttételű váltótól kezdve
a folyadék-alapú hűtőrendszeren át,
ami lehetővé teszi a repülőgépmotor
használatát a meg-megálló forgalomban,
az egyedi sebességváltóval,
ami repülés közben a propellert, a földön pedig a keret hajtja,
az automata szárnyhajtó mechanikával, amit mindjárt látunk is,
az ütközés-biztonsági rendszerig.
Van egy szénszálas biztonsági keret,
ami megvédi az utasokat,
kevesebb mint 10 százalékát kitéve az autók hagyományos acélvázsúlyának.
De bármennyire jó is volt ez, nem volt elég.
A közúti járművek szabályozását,
nem repülőgépre gondolva írják.
Így szükségünk volt egy kis támogatásra
a Nemzeti Közúti Közlekedésbiztonsági Igazgatóságtól.
Nemrég láthatták a hírekben,
hogy múlt hónap végén engedtek minket át,
pár különleges engedményt téve,
lehetővé téve a Transition árusítását
a SUV-okkal és kisteherautókkal egy kategóriában.
Többcélú személygépkocsiként,
már hivatalosan is "alkalmi off-road használatra" van kialakítva.
(Nevetés)
Nos, lássuk működés közben.
Láthatják, ahogy a szárnyak, a gép oldala mentén, fel vannak hajtva.
A motor nem a propellert hajtja, hanem a kerekeket.
És mivel 2 méternél alacsonyabb,
elfér egy szabványos garázsban.
Ez pedig az automatizált szárnyhajtó mechanizmus.
Valós sebességgel.
Megnyomva pár gombot a pilótafülkében, a szárnyak kitárulnak.
Ha teljesen ki vannak engedve,
egy mechanikus zárral rögzíthetők,
ismét csak a pilótafülkéből.
És már képesek is megbirkózni
a repülés közben tapasztalható terhelésekkel --
mintha csak a nyitható tetőt hajtanák le.
Biztos arra gondolnak, mit fognak szólni a szomszédok, ha ezt meglátják, ugye?
(Videó) Tesztpilóta: Amíg a jármű repül,
a kockázat 75%-át az első repülés teszi ki.
Rádió: Tényleg repült. Igen.
Rádió 2: Ez nagy volt!
Rádió: Mit gondolsz erről?
Én mondom neked, innen fentről nézve gyönyörű volt
AMD: látják, nagyon izgatottak vagyunk emiatt a kis lépés miatt.
És a tesztpilótánk a lehető legjobb
visszajelzést adta, amit egy tesztpilóta adhat az első repülés után,
azt mondta "felejthetetlenül jelentéktelen" volt.
Majd azzal folytatta,
hogy a Transition-nel volt eddig a legkönnyebb leszállni
30 éves tesztpilótai karrierje alatt.
Tehát annak ellenére, hogy alkottunk valamit,
ami látszólag forradalminak számít,
mi tényleg arra koncentráltunk, hogy
a legkevesebb újítást hozzuk létre.
Kihasználva azt a korszerű technológiát, amit az általános légi közlekedés
és az autóversenyzés nyújt.
Mikor valami nem megszokott dolgot alkotunk,
fokozatos tervezési, építési, tesztelési és áttervezési ciklust alkalmazunk,
amivel apránként csökkentjük a kockázatot.
Mióta 6 éve elkezdtük a Terrafugia-t,
sok ilyen apró lépést tettünk.
Hármunkból, akik
az MIT pincéjében dolgoztak, akkor még hallgatóként,
két tucatnyian lettünk,
akik egy kezdeti gyártási helyszínen dolgoznak, Boston mellett.
Olyan kihívásokat kellett legyőznünk,
mint a már említett könnyű sport határ alatt tartani a súlyt,
és kitalálni, hogyan válaszoljunk udvariasan,
amikor a hatóság azt mondja, hogy
"Nem fog átférni az autópálya fizetőkapuin, kitárt szárnyakkal-
(Nevetés)
a többi kapcsolódó tartóssági és egyéb mérnöki problémákig,
a földdel kapcsolatban beszéltünk.
Mégis, ha minden az elvárásoknak megfelelően történik,
miközben teszteltük és építettük
a két gyártási prototípust,
amiken ma is dolgozunk,
akkor az az első kiszállítás,
a kb. száz emberhez, akik lefoglaltak maguknak egy példányt,
már jövő év végén megkezdődhetne.
A Transition is annyiba fog kerülni, mint a többi kisgép.
Nyilván nem arra törekszem, hogy lecseréljék a Chevy-jüket,
de hiszem, hogy Transition kellene legyen az önök következő gépe,
Mégpedig ezért:
Míg világszerte a kereskedelmi légi közlekedés majdnem egészét
a kis számú, nagy légi csomópont bonyolítja le,
addig máshol hatalmas, kihasználatlan erőforrások vannak.
Ezerszám van helyi leszálló,
ami közel sem lát el annyi légi műveletet naponta, mint amennyit képes.
Átlagosan, 15-20 kilométerenként van egy,
bárhol legyünk az Egyesült Államokban.
Amit a Transition nyújt önöknek,
az a biztonságosabb, kényelmesebb és örömtelibb
kihasználása ennek az erőforrásnak.
Azoknak, akik még nem pilóták,
négy fő okuk van, amiért még
nem repülnek annyit, mint szeretnének:
elsősorban az időjárás,
a költségek, a hosszú háztól-házig utazási idő
és a mobilitás az úti célunknál.
Nos, ha rosszra fordul az idő,
csak le kell szállni, behajtani a szárnyakat és hazavezetni.
Nem számít, ha kicsit esik, van ablaktörlő.
Ahelyett, hogy fizetne a repülő hangárban tartásáért,
parkolja le a garázsban.
És az ólommentes autóüzemanyag, amit használunk,
olcsóbb is és a környezet számára is jobb,
mint a hagyományos kerozin.
A háztól-házig utazási idő lecsökken,
mert most, a bőröndök rángatása és parkolóhely kutatása,
a cipőlevétel és a gép hangárból való kihúzása helyett,
csak azzal kell időt tölteni, hogy eljussunk oda, ahova szeretnénk.
És a mobilitás az úti célhoz egyértelműen megoldott.
Csak hajtsa be a szárnyakat és utazzon tovább.
A Transition egyidejűleg szélesíti horizontunkat,
és teszi kisebbé, jobban elérhető hellyé a világot.
Miközben a mesés kaland továbbra is megmarad.
Remélem, mindannyian szánnak rá egy percet,
hogy átgondolják egy ilyen dolog használatát ahhoz,
hogy több hozzáférésük legyen világunkhoz,
utazásukat pedig kellemesebbé és örömtelivé varázsolják.
Köszönöm a lehetőséget, hogy mindezt megoszthattam önökkel.
(Taps)