מה העניין עם מכוניות מעופפות?
רצינו לעשות את זה במשך מאה שנים בערך.
ויש נסיונות הסטוריים
שהיתה להם רמה מסויימת של הצלחה טכנית.
אבל עדיין לא הגענו לנקודה
בה בדרככם לכאן הבוקר
ראיתם משהו שבאמת, מחבר ללא מאמץ
את העולם הדו מימדי של המכוניות שנוח לנו בו
עם העולם התלת מימדי של השמיים מעלינו --
בו, אני לא יודעת מה אתכם, אבל אני ממש נהנית לבלות בו.
בחנו את הנסיונות ההסטוריים שהיו שם
והבנו שלמרות העובדה
שיש לנו הרבה המצאות
ללמוד מהן היום
שלא היו זמינות קודם לכן --
יש לנו חומרים מרוכבים מודרניים,
יש לנו מנועי מטוסים שמשיגים נצילות דלק טובה
ויש להם יחס כוח למשקל טוב יותר יותר ממה שהיה זמין אי פעם,
יש לנו אוuיוניקה ממוחשבת על צגים
שמביאה את המידע הדרוש לטיסה
ישירות אליכם בקוקפיט --
אבל בלי לגעת בבסיס הבעיה מפרספקטיבה אחרת,
הבנו שאנחנו עומדים לקבל
את אותן תוצאות שאנשים קיבלו
במאה השנים האחרונות,
שזה לא המקום בו אנחנו רוצים להיות עכשיו.
אז במקום לנסות ליצור מכונית שיכולה לעוף,
החלטנו לנסות ליצור מטוס שאפשר לנהוג בו.
והתוצאה היא הטרנזישיון מבית טרפוגי.
זה מטוס דו מושבי, חד מנועי
שעובד כמו כל מטוס קטן אחר.
אתם ממריאים ונוחתים בשדות תעופה מקומים.
ואז כשאתם על הקרקע,
אתם מקפלים את הכנפיים, נוהגים בו הביתה,
מחנים אותו בחנייה.
וזה עובד.
אחרי שנתיים של עיצוב חדשני ותהליך בניה,
המדגים הטכנולוגי יצא לאור
ב 2008.
עכשיו כמו כל דבר
שבאמת שונה מהסטטוס קוו,
בחינת המטוס לא תמיד עברה באופן חלק.
וגילינו שזה דבר ממש טוב
שכשאתם נוסעים הביתה עם משהו שנשבר,
אתם בעצם לומדים הרבה יותר
מאשר כשאתם מצליחים למלא את כל מטרות המבחן שלכם
ישר בפעם הראשונה.
עדיין, ממש רצינו לראות
את המטוס שכולנו עזרנו לבנות
באויר, מעל האדמה,
כמו שהוא היה צריך להיות.
ובניסוי המהירות הגבוהה השלישי שלנו
בבוקר קר מאוד בצפון ניו יורק,
זכינו לעשות את זה בפעם הראשונה.
התמונה מאחורי נלקחה על ידי טייס המשנה במטוס המלווה
שניות אחרי שהגלגלים התרוממו מהאדמה בפעם הראשונה.
וכולנו היינו מוחמאים לראות את התמונה הזו
הופכת לסמל של השיג של משהו
שאנשים חשבו שהוא בלתי אפשרי
ממש מסביב לעולם.
טיסות הניסוי הבאות
היו בסיסיות ונטולות סיכון ככל שיכולנו לעשות אותן,
אבל הן עדיין השיגו את מה שהיינו צריכים
כדי לקחת את התוכנית לשלב הבא
ולצבור את האמינות שהיינו צריכים
בשוק הסופי שלנו, קהילת התעופה הכללית,
ועם הרגולטורים
ששולטים בתחום עיצוב המטוסים, בעיקר בארה"ב.
ה FAA, לפני שנה בערך,
נתנו לנו החרגה לטרנזישיון
כדי לאפשר לנו 50 קילוגרם נוספים
בקטגורית מטוסי הספורט הקלים.
עכשיו זה לא נשמע הרבה, אבל זה מאוד חשוב,
מפני שהיכולת לספק את הטרנזישיון כמטוס ספורט קל
הופכת את זה לפשוט יותר לאשר אותו,
אבל זה גם הופך את זה להרבה יותר פשוט
בשבילכם ללמוד להטיס אותו.
טייס ספורט יכול לקבל רשיון
בכ 20 שעות טיסה.
וב50 קילוגרם,
זה מאוד חשוב כדי לפתור את הצד השני של המשוואה --
נהיגה.
מסתבר שנהיגה,
עם המימוש העיצובי והמכשלות הרגולטוריות,
היא למעשה קשה יותר לפתור מאשר טיסה.
בשביל אלה מאיתנו שמבלים את רוב חיינו על הקרקע,
זה לא אינטואיטיבי,
אבל בנהיגה יש בורות בכביש, אבנים,
הולכי רגל, נהגים אחרים
ורשימה ארוכה ודי מפורטת
של חוקי תחבורה בטיחותיים פדרליים לעמוד בהם.
למרבה המזל, הצורך הוא אבי ההמצאה,
ורוב עבודת העיצוב
שאנחנו הכי גאים בה במטוס הזה
הגיע מפתרון הבעיות היחודיות
של הפעלתו על הקרקע --
הכל מתיבת תמסורת רציפה
ומערכת קירור בנוזל
שמאפשרת לנו להשתמש במנוע המטוס
בתנועה של עצירה ונסיעה,
לתיבת הילוכים מתוכננת במיוחד
שנותנת כוח או למדחף כשאתם טסים או לגלגלים כשאתם על הקרקע,
למנגנון קיפול הכנפיים האוטומטי שנראה עוד רגע,
לתכונות הגנה בפני ריסוק.
יש לנו כלוב הגנה מסיבי פחמן
שמגן על היושבים
בפחות מ 10 אחוז מהמשקל של פלדה מסורתית במכוניות.
עכשיו זה גם, כמה טוב שזה, לה היה מספיק.
התקנות למכוניות על הכביש
לא נכתבו עם מטוס במחשבותיהם.
אז כן היינו צריכים קצת עזרה
ממנהלת הדרכים המהירות הלאומית.
עכשיו אולי ראיתם את החדשות לאחרונה,
הם הלכו לקראתנו בסופו של החודש שעבר
עם כמה החרגות מיוחדות
שיאפשרו לטרנזישיון להמכר
באותה קטגוריה של של רכבי ספורט וטנדרים.
כרכב רב תכליתי,
הוא עכשיו רשמית "מעוצב לשימוש אקראי מחוץ לכביש."
(צחוק)
עכשיו בואו נראה אותו בפעולה.
אתם יכולים לראות את הכנפיים מתקפלות לאורך הגוף.
אתם לא מניעים את המדחף, אתם מניעים את הגלגלים.
והוא בגובה של פחות מ2.1 מטר,
אז הוא יכנס בחנייה בנויה סטנדרטית.
וזה מנגנון קיפול הכנפיים האוטומטי.
זה בזמן אמת.
אתם פשוט לוחצים על כמה כפתורים בקוקפיט, והכנפיים יוצאות.
ברגע שהן פרושות לחלוטין,
יש מנגנון נעילה מכאני שנכנס למקומו,
שוב, מתוך הקוקפיט.
והם עכשיו מסוגלים לטפל
בכל סוג של עומס בטיסה --
בדיוק כמו לפרוש את גג המכונית הנפתחת.
וכולכם חושבים מה השכנים יחשבו כשיראו את זה.
(וידאו) טייס ניסוי: עד שהרכב טס,
75 אחוז מהסיכון הוא הטיסה הראשונה.
רדיו: זה באמת טס. כן.
רדיו 2: זה היה יפיהפה.
רדיו: מה חשבתם על זה?
זה היה נפלא מכאן למעלה, אני אומר לך.
א.מ.ד: רואים, כולנו מתרגשים מקפיצת הארנב הראשונה הזו.
וטייס הניסוי שלנו נתן לנו
את ההיזון החוזר הכי טוב שאפשר לקבל מטייס ניסוי אחרי הטיסה הראשונה,
שזה היה " לא מופלא להפליא."
הוא המשיך וסיפר לנו
שהטרנזישיון היה המטוס הכי קל להנחתה
שהוא הטיס בכל 30 השנים של הקרירה שלו כטייס ניסוי.
אז למרות שיצרנו משהו
שהוא מהפכני למראה,
באמת התמקדנו בלעשות
הכי פחות דברים חדשים שאפשר.
ניצלנו הרבה טכנולוגיה מהרמה הגבוהה ביותר בתעופה האזרחית
וממרוצי מכוניות.
וכשהיינו צריכים להמציא משהו חדש,
השתמשנו בעיצוב הדרגתי,תהליך של בנייה, ניסוי , עיצוב מחדש
שמאפשר לנו להפחית את הסיכון בצעדי תינוק.
עכשיו מאחר והתחלנו את טרפוגה לפני 6 שנים,
היו לנו הרבה צעדי תינוק כאלו.
הפכנו מלהיות שלושה מאיתנו
עובדים במרתף בMIT בזמן שעדיין היינו סטודנטים
לבערך שני תריסרים מאיתנו
עובדים במפעל יצור ראשוני מחוץ לבוסטון.
היינו צריכים להתגבר על אתגרים
כמו שמירה על המשקל מתחת למגבלת מטוסי הספורט הקלים שדיברתי עליו,
להבין איך לענות באדיבות
כשרגולטור אומר לנו,
"אבל זה לא יעבור בתא אגרה כשהכנפיים פרושות --
(צחוק)
לכל נושאי העמידות וההנדסה הקשורים
שדיברנו עליהם על הקרקע.
עדיין, אם הכל ילך לפי התוכנית
עם הניסויים והבנייה
של שני אבות טיפוס מקו היצור
שאנחנו עובדים עליהם עכשיו,
האספקות הראשונות
לבערך מאה אנשים שהזמינו מטוס עד עכשיו
יתחילו בסוף השנה הבאה.
הטרנזישיון יעלה כמו מטוסים קטנים אחרים.
ואני בהחלט לא פה כדי להחליף את השברולט שלכם,
אבל אני חושבת שהטרנזישיון צריך להיות המטוס הבא שלכם.
והנה למה.
בעוד שרוב התעופה המסחרית בעולם
עוברת דרך מספר מצומצם של שדות תעופה גדולים,
יש תת ניצול עצום של משאב שם.
יש אלפי מנחתים מקומיים
שלא רואים אפילו קרוב למספיק פעולת מטוסים ביום יחסית לקיבולת שלהם.
בממוצע, יש אחד במרחק 30 עד 45 קילומטר
מכל מקום בו אתם נמצאים בארה"ב.
הטרנזישיון נותן לכם
דרך בטוחה יותר, נוחה יותר וכיפית יותר
לשימוש במשאב הזה.
לאלה מכם שעדיין לא טייסים,
יש ארבע סיבות עיקריות למה אלה מכם שכן
לא טסים בכמות שהם רוצים:
מזג האויר, בעיקר,
עלות, נסיעה מדלת לדלת ארוכה מדי
וניידות ביעד.
עכשיו מזג אויר גרוע מגיע,
פשוט תנחתו, קפלו את הכנפיים, וסעו הביתה.
לא משנה אם יורד קצת גשם, יש לכם מגב שמשה.
במקום לשלם על אחזקת המטוס שלכם בהנגר,
תחנו אותו בחניה שלכם.
והדלק נטול העופרת למכוניות בו אנו משתמשים
הוא גם זול יותר וגם טוב יותר לסביבה
מדלק אוירי רגיל.
זמן נסיעה מדלת לדלת מופחת,
מפני שעכשיו, במקום לסחוב תיקים, מציאת מקום חניה,
חליצת הנעלים או גרירת המטוס מחוץ להאנגר,
אתם עכשיו מוציאים את הזמן הזה על להגיע לאן שרציתם.
וניידות ביעד נפתרה כמובן.
פשוט קפלו את הכנפיים ותמשיכו.
הטרנזישיון מרחיב את האופקים ובמקביל
הופך את העולם לקטן ונגיש יותר.
הוא ממשיך גם הרפתקאה נפלאה.
אני מקווה שכל אחד מאתכם יקח רגע
לחשוב על איך אתם יכולים להשתמש במשהו כזה
כדי לתת לעצמכם גישה טובה יותר לעולם שלכם,
ולהפוך את הנסיעה שלכם לנוחה יותר וכיפית יותר.
תודה לכם שנתתם לי את ההזדמנות לחלוק את זה איתכם.
(מחיאות כפיים)