כשקמתי להרצות כאן בTED חשבתי
שאנסה להתחיל בלמסגר את מה שאני מנסה לעשות
וכיצד זה מתחבר עם מה שהם (TED) מנסים לעשות.
אנו חיים בעולם שידוע לכל כבעל תלות הדדית,
אך אינו מספק משלוש סיבות עיקריות.
ראשית, הוא מאוד לא שיוויוני.
חצי מאוכלוסיות העולם עדיין מתקיימת על פחות משני דולר ליום,
מיליארד אנשים חיים ללא גישה למים נקיים,
שניים וחצי מיליארד ללא תנאי סניטציה,
מיליארד הולכים לישון רעבים כל לילה.
אחד מכל ארבעה מקרי מוות הוא כתוצאה מאיידס, שחפת, מלריה
ומגוון זיהומים הקשורים במים מזוהמים-
80 אחוזים מהם מתחת לגיל 5.
אפילו במדינות עשירות נפוץ כיום לראות חוסר שיוויון מתרחב.
בארה"ב, מאז 2001 חווינו חמש שנים של צמיחה כלכלית,
חמש שנים של גידול ביעילות מקומות העבודה,
אך המשכורות הממוצעות נותרו בעינן ואחוז המשפחות העובדות
שירדו מתחת לקו העוני עלה בארבעה אחוזים.
אחוז המשפחות העובדות ללא ביטוח רפואי עלה בארבעה אחוזים.
כך שעולם זה שדי היטיב עימנו --
וזו גם הסיבה שכולנו נמצאים פה בצפון קליפורניה עושים את מה שאנו עושים
למחייתינו, נהנים מהערב הזה -- הוא מאוד לא שיוויוני.
הוא גם אינו יציב.
לא יציב בגלל איומי הטרור,
נשק להשמדה המונית, התפשטות עולמית של מחלות
ותחושה שאנו פגיעים לכך יותר משהיינו לא מכבר.
ואולי חשוב מהכל, אינו בר קיימא
בגלל שינויי אקלים, מיצוי משאבים והכחדת זנים.
כשאני חושב על העולם שהייתי רוצה להשאיר לבתי
ולנכדיי שאני מקווה שיהיו לי,
זהו עולם שמתרחק מחוסר השיוויון, חוסר היציבות ומהיותו לא בר קיימא
עולם עם תלות הדדית בקהילות משולבות -- מקומית, לאומית וגלובלית --
החולקות מאפיינים של קהילות משגשגות.
סט הזדמנויות נגיש לכלל,
הרגשת אחריות משותפת להצלחת המפעל האנושי
ותחושה אמיתית של שייכות.
את הכל קל יותר לומר מלעשות.
כאשר פעולות הטרור התרחשו בבריטניה לפני כמה שנים,
אני חושב שלמרות שהן לא גבו מספר קורבנות גבוה כמו שאיבדנו בארה"ב ב11 בספטמבר,
אני חושב שהדבר שהטריד את הבריטים ביותר
היה שהטרוריסטים לא היו פולשים, אלא אזרחים מבית
אשר אמונתם הדתית והשקפתם הפוליטית היתה חשובה להם יותר
מהאנשים שהם גדלו איתם, הלכו איתם לבית הספר,
עבדו איתם, בילו איתם בסופי שבוע, חלקו איתם ארוחות.
במילים אחרות, הם חשבו שההבדלים
חשובים יותר מאשר מהאנושיות.
זוהי מגפה פסיכולוגית מרכזית של המין האנושי במאה ה21.
אל הערבוביה הזו, אנשים כמונו שאינם נושאי משרה ציבורית,
הם בעלי יותר כוח לתרום מאשר בכל תקופה אחרת בהיסטוריה,
בגלל שיותר ממחצית אוכלוסיית העולם
חיה תחת ממשלות שהם בחרו בהן והם יכולים להפיל אותן.
ואפילו ממשלות שאינן דמוקרטיות מודעות יותר לדעת הקהל.
בעיקר בגלל כוחו של האינטרנט,
אנשים בעלי אמצעים צנועים יכולים להתאגד ולגייס סכומים גדולים של כסף
שיכולים לשנות את העולם לטובת הכלל אם הם מסכימים.
כשהצונאמי פגע בדרום אסיה, ארה"ב תרמה 1.2 מיליארד דולר.
30 אחוז ממשקי הבית שלנו תרמו.
חצי מהם תרמו באמצעות האינטרנט.
התרומה החציונית היתה בערך 57 דולר.
ושלישית, בגלל פריחתם של ארגונים לא ממשלתיים.
הם, עסקים וקבוצות אזרחיות אחרות, הם בעלי כוח רב
להשפיע על חייהם של אחינו.
כשנבחרתי כנשיא ב1993,
לא היו כלל ארגונים כאלו ברוסיה.
כיום יש כמה מאוד אלפים.
לא היו כלל בהודו. כיום ישנם לפחות חצי מיליון ארגונים פעילים.
לא היו כלל בסין. כיום יש 250 אלף ארגונים המוכרים ע"י הממשלה,
וכנראה כמות כפולה של ארגונים שאינם רשומים עקב סיבות פוליטיות.
כאשר ייסדתי את הקרן שלי, וחשבתי על העולם כפי שהוא
והעולם כפי שאני מקווה להשאיר לדור הבא,
וניסיתי להיות מציאותי לגבי כל הדברים שחשובים לי במשך חיי
שעדיין יש לי הזדמנות להטביע בהם חותם,
רציתי להתמקד בפעילויות
שיסייעו בצמצום העוני, ילחמו במחלות, יאבקו בשינוי אקלים,
יגשרו על פערים דתיים, גזעיים ואחרים המייסרים את העולם,
אך לבצע זאת באופן
שמשתמש ביכולות הספציפיות שקיימות בקרן שלנו
כדי לשנות את הדרך בה מושגת טובת הציבור
כך שזה יתפשט אל קצוות העולם.
הציגו לכם דוגמא אחת למה שניתן לעשות עם תרופות לאיידס.
ורציתי לומר שמוביל פרוייקט מאמץ האיידס שלנו,
והאדם שבנוסף הוא גם עיקרי בהרצאה של היום,
אירה מגזינר, נמצא כאן הערב איתי, ורציתי להודות לו בעבור כל מה שהוא עשה.
הוא שם
(מחיאות כפיים)
כשסיימתי את תפקידי כנשיא ולעבוד, בתחילה באיים הקאריביים,
בניסיון לעזור בהתמודדות עם משבר האיידס,
תרופות גנריות היו זמינות עבור 500 דולר לאדם לשנה.
אם קנית אותן בסיטונאות,
היית יכול להשיג אותן בקצת פחות מ- 400 דולר.
המדינה הראשונה שנסענו לעבוד בה הייתה הבהאמס,
שם שילמו 3500 דולר עבור התרופות הללו.
השוק היה כל כך לא מאורגן
שהם היו רוכשים את התרופות דרך שני סוכנים
שרימו אותם במחיר.
בשבוע הראשון בו עבדנו שם,
הצלחנו להוריד את המחיר ל500 דולר.
פתאום, הם יכלו להציל פי 7 נפשות
בעבור אותו סכום של כסף.
לאחר מכן הלכנו לעבוד עם יצרני תרופות נגד איידס,
שאחד מהם צוטט בסרט,
וחתמנו איתם על הסכם ששינה לחלוטין את האסטרטגיה העסקית.
מכיוון שאפילו ב 500 דולר התרופות הללו
היו נמכרות בחתך רווח גדול, בכמות קטנה ובתשלום מראש.
ולכן עבדנו על שיפור יעילות התפעול
ושרשרת הייצור ועברנו לשיטת חתך רווח קטן, בכמויות גדולות
בהתחייבויות לתשלום.
אני צוחק שהתרומה העיקרית שלנו
למאבק נגד האיידס הייתה לשנות את אסטרטגיית היצרנים
מאסטרטגיה של חנות תכשיטים לאסטרטגיה של חנות מכולת.
אבל המחיר ירד מ 500 דולר ל 140.
ודי מהר, המחיר הממוצע עמד על 192 דולר.
כיום אנחנו יכולים להשיג אותן בעבור 100 דולר.
תרופות לילדים עלו 600 דולר,
בגלל שאף אחד לא היה יכול להרשות לעצמו לרכוש אותן.
שיכנענו אותם להסכים ל 190.
ואז הצרפתים הטילו את מס התעופה הגאוני
על מנת ליצור משהו בשם UNITAID,
גייסו מספר מדינות אחרות לעזרה.
תרופות לילדים עולות כעת 60 דולר לאדם לשנה.
הדבר היחיד שעוצר בעדנו מלהציל את החיים
של כל מי שזקוק לתרופה כדי להישאר בחיים
הוא היעדר מערכות החיוניות כדי לאבחן, לטפל ולדאוג
לאנשים ולספק את התרופה.
התחלנו ארגון להתמודדות עם השמנת יתר אצל ילדים יחד עם אגודת הלב האמריקאית.
ניסינו לשחזר את פעולותינו על ידי חתימה על עסקאות
עם חברות המשקאות הקלים וחטיפים כדי לקצץ במספר הקלוריות
ובמרכיבים מסוכנים אחרים במזון שילדינו אוכלים בבית הספר.
לאחרונה ארגנו מחדש את השווקים.
והתחוור לי שבעולם זה שאינו נשלט ע"י הממשלות,
מישהו צריך לחשוב על ארגון שווקים לטובת הציבור.
וזה מה שכיום אנו מנסים לעשות,
ועובדים עם קבוצות עירוניות גדולות במלחמה בשינוי האקלים
כדי לסגור עיסקאות גדולות שיאפשרו לערים
האחראיות ל75% מפליטת אדי החממה
להפחית באופן דרסטי ומהיר את הפליטה
באופן הגיוני כלכלית.
וכל הדיון על הנושא כעל עול כלכלי,
הוא מסתורין עבורי.
אני חושב שהגישה לא חכמה.
כאשר אל גור זכה בזכות ולא בחסד באוסקר
עבור הסרט "אמת מטרידה", התרגשתי,
אך דחקתי בו ליצור סרט שני במהירות.
לאלו מכם שראו את את "אמת מטרידה",
השקופית החשובה ביותר בהרצאה של גור היא האחרונה,
שמראה עד כמה אדי החממה יתפשטו
אם לא נעשה כלום.
ומכאן יש שש קטיגוריות שונות
של דברים שאנו יכולים לעשות כדי לשנות את המסלול.
אנחנו צריכים סרט על שש הקטיגוריות הללו.
וכולכם צריכים לזכור את זה טוב
ולהתארגן מסביב לזה.
אנחנו מנסים לעשות זאת.
אז ארגון השווקים הללו הוא אחד מהדברים אותם אנחנו מנסים לעשות.
בנוסף התגייסנו למאמץ נוסף, וזהו הבסיס לדבריי.
הניסיון שלי בעבודה במדינות מתפתחות לימד אותי
שלמרות שכותרות העיתונים -- כותרות העיתונים הפסימיים יטענו,
"אנחנו לא יכולים לעשות דבר כזה או אחר בגלל שחיתות",
אני מאמין שחוסר יכולת היא בעיה גדולה בהרבה מבעית השחיתות,
וגורמת לשחיתות.
כיום יש לנו את הכסף, בהתאם למחירים הנמוכים בשוק, להפיץ
תרופות לאיידס לאנשים מרחבי העולם שכיום איננו יכולים להגיע אליהם.
כיום התרופות נמכרות במחירים הזולים הללו ב25 ארצות בהן אנחנו עובדים,
וב62 ארצות בסך הכל.
וכ550,000 איש נהנים מיתרונותיהן.
אולם יש כסף כדי להגיע לאנשים נוספים.
התשתיות לא קיימות על מנת להגיע לאותם אנשים.
ולכן מה שאנחנו מנסים לעשות,
בתחילה בעבודה ברואנדה ולאחר מכן במלאווי ובמקומות אחרים --
אבל אני רוצה לדבר על רואנדה היום --
הוא לפתח מודל למערכת בריאות באיזור עני מאוד
שיכול לשמש בהתמודדות עם איידס, שחפת, מלריה ומחלות זיהומיות נוספות,
רפואת נשים וילדים, ומגוון רחב של נושאי בריאות
שאנשים עניים מתמודדים איתם בעולם השלישי,
שיכול להתאים לכל רואנדה,
ואז יהפוך למודל אמיתי
שנוכל להטמיע בכל מדינת עולם שלישי נוספת.
והמבחן הוא: א, אם זה יעבוד,
האם זה יתפתח -- יספק טיפול ברמה גבוהה?
וב, האם זה יעבוד במחיר
שיאפשר למדינה להחזיק מערכת בריאות
ללא עזרה של תורמים זרים לאחר 5-0 שנים?
מכיוון שככל שאני מתמודד עם הבעיות האלו יותר זמן,
אני משתכנע יותר שמה שעלינו לעשות --
אם בתחום הכלכלה, בריאות, חינוך או כל נושא אחר --
הוא לבנות מערכות.
והחוסר במערכות מתפקדות
שובר את הקשר שבזכותו אתם פה הערב.
כשאתם חושבים על חייכם,
לא משנה מספר המכשולים איתם התמודדתם במהלך חייכם,
בנקודות הקריטיות תמיד ידעתם
שהיה קשר צפוי וברור בין המאמץ שהשקעתם
והתוצאות שהשגתם.
בעולם ללא מערכות, עם כאוס,
הכל הופך למאבק גרילה,
והקשר הצפוי אינו קיים.
וזה הופך לכמעט בלתי אפשרי להציל חיים,
לחנך ילדים, לפתח כלכלה וכדומה.
האדם, לדעתי,
שעשה את העבודה הטובה ביותר בתחום הבריאות,
בבניית מערכת באזור עני מאוד, הוא ד"ר פול פרמר,
שרבים מכם מכירים, הוא עבד במשך 20 שנה עם צוותו,
"שותפים בבריאות", בעיקר בהאיטי שבה התחיל בפרוייקט.
אבל גם ברוסיה, פרו
ובמקומות אחרים מסביב לעולם.
עד כמה שהאיטי היא מדינה ענייה, באיזור שבו המרפאה של פרמר עובדת --
והם מטפלים באוכלוסיה באזור גדול הרבה יותר
מאשר באוכלוסיה שהרופאים שעובדים שם טוענים שהם יכולים לטפל --
מאז 1988, לא נפטר איש משחפת, אפילו לא אדם אחד.
והם הגיעו להרבה הישגים מדהימים נוספים בתחום הבריאות.
ולכן כאשר החלטנו לעבוד ברואנדה
במטרה לשנות דרמטית את ההכנסה הארצית ולהילחם בבעית האיידס,
רצינו לבנות רשת בריאות,
מכיוון שזו נהרסה לגמרי בזמן רצח העם ב1994,
וההכנסה לאדם עדיין היתה מתחת לדולר ביום.
ולכן התקשרתי לפול פרמר ושאלתי אותו אם הוא יכול לעזור.
מכיוון שהיה נדמה לי שאם נוכל להוכיח שהיה מודל בהאיטי
ומודל ברואנדה שנוכל להפיץ בכל חלקי המדינה,
א, זה יהיה דבר מדהים עבור מדינה
שסבלה כל כך ב15 השנים האחרונות,
וב, יהיה לנו ביד משהו שאפשר יהיה להטמיע
בכל מדינה ענייה אחרת ברחבי העולם.
אז התחלנו לעבוד על זה.
התחלנו לעבוד יחד לפני 18 חודשים.
ואנחנו עובדים באיזור בשם דרום קיונזה,
שהוא האחד האזורים העניים ברואנדה,
יחד עם קבוצה שבמקור כללה כ400,000 אנשים.
במהות אנחנו מטמיעים את מה שפול פרמר עשה בהאיטי,
כשהוא מפתח ומאמן עובדי בריאות קהילתיים
שיכולים לזהות בעיות בריאות,
מוודא שאנשים חולי איידס או שחפת מאובחנים כראוי
ונוטלים את התרופות שלהם באופן קבוע,
שמשפרים את המודעות החינוכית לבריאות, מים נקיים והיגיינה,
מספקים תוספי מזון ומפנים אנשים לגורמים המתאימים
אם הם מגלים בעיות שדורשות טיפול מיוחד.
התהליכים שגורמים למערכת זו לעבוד שוכללו,
כמו שאמרתי, ע"י פול פרמר וצוותו
בעבודתם באזורים הנידחים של האיטי ב20 שנים האחרונות.
לאחרונה ביצענו הערכה למאמצינו ב18 החודשים הראשונים ברואנדה.
והתוצאות היו כל כך טובות שהממשלה הרואנדית
הסכימה לאמץ את המודל לכלל המדינה,
ותמכה באופן מלא בפרוייקט וסיפקה את כל משאבי הממשלה למאמץ.
אני אספר לכם בקצרה על הצוות שלנו מכיוון שזה מעיד על פעולותינו.
יש לנו כ500 עובדים ברחבי העולם
שעובדים על תוכנית האיידס שלנו, חלקם ללא תמורה --
רק הסעות, לינה וקצבת מחיה.
ובנוסף יש לנו עובדים בתוכניות קשורות נוספות.
התוכנית העסקית שלנו ברואנדה
הורכבה תחת הנהגתה של דיאנה נובל,
שהיא אשה כשרונית באופן מיוחד,
אך אינה יוצאת דופן מבין סוג האנשים שמוכנים לעבוד בעבודה מסוג זה.
היא היתה השותפה הצעירה ביותר בSchroder Ventures בלונדון בשנות העשרים שלה.
היא כיהנה כמנכ"לית של חברת אינטרנט מצליחה --
היא הקימה ובנתה את Reed Elsevier Ventures --
ובגיל 45 החליטה שהיא רוצה לשנות כיוון בחיים.
כיום היא עובדת במשרה מלאה עבור שכר פעוט.
היא וצוות של אנשי עסקים לשעבר יצרו תוכנית עסקית
שתאפשר לנו להרחיב את מערכת הבריאות הזו לכלל המדינה.
ויהיה ראוי לסוג העבודה בקרן השקעות פרטית
אותה היא רגילה לעשות ועבורה היא הרוויחה כסף רב.
כאשר הגענו לאזור כפרי זה, קצב גדילתם של 45 אחוז מהילדים מתחת לגיל חמש
נעצר עקב חוסר בתזונה.
23 אחוזים מהם מתו לפני שהגיעו לגיל חמש.
אחוזי המוות בלידה היו גדולים משניים וחצי.
יותר מ15 אחוזים מכלל מקרי המוות אצל מבוגרים וילדים
נגרמו בגלל טפילי מעיים וקלקולי קיבה כתוצאה ממים מזוהמים ומסניטציה לקוייה,
כל המקרים הללו ניתנים למניעה ולטיפול.
יותר מ13 אחוזים ממקרי המוות נגרמו ממחלות נשימתיות --
שוב, כולן ניתנות למניעה וטיפול.
ואפילו לא אדם אחד באזור קיבל טיפולים לאיידס או שחפת.
תוך ה18 חודשים הראשונים, הדברים הבאים קרו:
כמות חולי האיידס שקיבלו טיפול טיפס מאפס לכ2000.
שזה 80 אחוזים ממספר האנשים שזקוקים לטיפול באיזור זה.
תקשיבו לזה: פחות מארבעה עשיריות מאחוז אחד מאלו שקיבלו טיפול
הפסיקו לנטול את תרופותם או להגיע לקבלת טיפול.
זה אחוז קטן יותר מאחוז האנשים שעשו זו בארה"ב.
פחות משלוש עשיריות של אחוז
היו צריכים לעבור לתרופות הקו-השני היקרות יותר.
400,000 נשים בהריון התחילו לקבל יעוץ
וילדו בפעם הראשונה בתמיכה של ארגון בריאות מסודר.
זה בערך 43 אחוז מכלל הלידות.
כ40 אחוז מכלל האנשים -- אמרתי 400,000. התכוונתי 40,000.
כ40 אחוז מכלל האנשים שזקוקים לטיפול לשחפת כיום מקבלים אותו --
ב18 חודשים בלבד, עליה מאפס מטופלים כשהתחלנו.
43 אחוז מהילדים הזקוקים לתוכנית תזונתית
על מנת למנוע תת תזונה ומוות מוקדם
מקבלים כיום את תוספי המזון שלהם הם זקוקים כדי לשרוד ולגדול.
התחלנו את התוכנית לטיפול במלריה הראשונה במדינה.
מטופלים קיבלו טיפולים בבית חולים שנהרס בזמן רצח העם
שיחד עם עוד ארבע מרפאות בנינו מחדש,
מאובזרים בגנרטורים סולרים, ציוד מעבדה איכותי.
כיום אנחנו מטפלים ב325 אנשים בחודש,
למרות העובדה שכמעט 100 אחוזים ממטופלי האיידס מקבלים את הטיפול בבית.
והדבר החשוב ביותר הוא
שבגלל שהטמענו את המודל של פול פרמר המשתמש בעובדי בריאות בקהילה,
אנחנו מעריכים שאפשר להטמיע את מערכת זו בכל רואנדה
עבור בין 5 ל6 אחוז מהתוצר המקומי הגולמי,
ושהממשל יכול לתמוך בזה
ללא תלות בסיוע בינלאומי לאחר חמש עד שש שנים.
ולאלו מבינכם שמבינים בכלכלת בריאות
אתם יודעים שמדינות עשירות מוציאות בין תשעה לאחד עשר אחוז מהתוצר המקומי הגולמי
על מערכת בריאות, חוץ מבארה"ב, בה אנחנו מוציאים 16 אחוזים --
אבל זה סיפור ליום אחר.
(צחוק)
כיום אנחנו עובדים עם "שותפים בבריאות" ועם משרד הבריאות הרואנדי
ועם הקרן שלנו כדי להרחיב את המערכת.
אנחנו מתחילים גם לעבוד במלאווי ולסוטו.
ויש לנו פרוייקטים דומים בטנזניה, מוזמביק,
קניה ואתיופיה עם שותפים אחרים שמנסים להשיג את אותה תוצאה,
להציל כמה שיותר חיים בכמה שפחות זמן,
אבל לעשות זאת בדרך שיטתית שאפשר להטמיע במדינה שלמה
ועם מודל שאפשר להרחיב לכל מדינה בעולם.
אנחנו זקוקות להשקעה מקדימה על מנת לאמן רופאים, אחיות,
מנהלת בריאות ועובדי בריאות קהילתיים ברחבי המדינה,
להקים את תשתית המחשבים, את מערכות האנרגיה הסולרית,
המים והסניטציה, ואת תשתית התחבורה.
אבל על פני תקופה של חמש עד 10 שנים,
אנחנו נצמצם את הצורך בעזרה חיצונית
ובסופו של דבר נוריד אותו לגמרי.
הבקשה שלי היא ש TED יסייעו לנו בעבודה שלנו ויעזרו לנו לבנות
מערכת בריאות כפרית באיכות גבוהה במדינה ענייה, רואנדה,
שיכולה להוות מודל לאפריקה,
ולכל מדינה ענייה בכל מקום בעולם.
אני מאמין שזה יעזור לנו לבנות עולם מאוחד
עם יותר שותפים ופחות טרוריסטים,
עם יותר אזרחים מועילים ופחות שונאים,
מקום בו כולנו נרצה שילדינו ונכדינו יגדלו בו.
זה היה כבוד עבורי, בייחוד לעבוד באוגנדה
במקום בו יש לנו גם פרוייקט פיתוח כלכלי גדול
בשיתוף פעולה עם מר טום האנטר, הנדבן הסקוטי,
במקום בו בשנה שעברה הצלחנו, תוך שימוש באותה טכניקה של תרופות לאיידס,
להוריד את עלות הדשנים והריבית על הלוואות קטנות ב-30 אחוזים
והשגנו עלייה של שלוש מאות עד ארבע מאות אחוזים
ביבול עם החקלאים.
האנשים האלה עברו הרבה ואף אחד מאיתנו, ואני בעיקר
לא עזר להם כשהם היו על סף להרוס אחד את השני.
אנחנו עושים זאת עכשיו, והם עברו את זה ועסוקים בעתיד שלהם.
אנו עושים את זה באופן אחראי מבחינת הסביבה.
אני עושה כל שביכולתי לשכנע אותם לא להרחיב את רשת החשמל
ל- 35 האחוזים מהאנשים שאין להם גישה,
אלא לעשות זאת עם אנרגיה נקייה, להקים פרוייקטים אחראיים לבירוא יערות.
הרואנדים, באופן מעניין למדי היו טובים, מר ווילסון
בשימור משאבי הטבע שלהם.
היו כמה בחורים ממשפחות חקלאים דרומיות-
הדבר הראשון שעשיתי כשהגעתי למקום הזה
היה לרדת על ידיי וברכיי ולחפור בעפר
ולראות מה הם עשו עם זה.
יש לנו כאן אפשרות להוכיח שמדינה
שכמעט טבחה את עצמה אל מחוץ לקיום
יכולה לתרגל חיים בהרמוניה, לארגן את עצמה מחדש, להתמקד במחר
ולספק טיפול בריאותי איכותי ומלא עם עזרה חיצונית מינימלית.
אני אסיר תודה על הפרס הזה ואשתמש בו כראוי.
אנו יכולים להסתייע בעזרה נוספת כדי לעשות זאת.
אבל חישבו על המשמעות אם נצליח לקעעם מערכת בריאות ברמה עולמית
ברואנדה- במדינה עם הכנסה של פחות מדולר ליום לאדם,
מערכת שתוכל להציל מאות מיליוני חיים
בעשור הבא אם תופנה לכל מדינה במצב דומה על כדור הארץ.
זה שווה ניסיון ואני מאמין שזה יצליח.
תודה ואלוהים יברך אתכם.
(מחיאות כפיים)