Činjenica
se pojavila iz MIT-a,
prije nekoliko godina. Ken Hale,
lingvist,
rekao je da od 6.000 jezika
koji se trenutno govore u svijetu,
3.000 ne govore djeca.
Što znači da ćemo u jednoj generaciji
prepoloviti svoju kulturnu raznovrsnost.
Želio je reći da
svaka dva tjedna,
starija osoba ode u grob
noseći zadnju izgovorenu riječ
te kulture.
Dakle, cijela filozofija,
svo znanje o prirodnom svijetu
koje je empirijski skupljano tijekom mnogih stoljeća,
odlazi.
I to se događa svaka dva tjedna.
Dakle, zadnjih 20 godina,
otkad imam stomatološkog iskustva,
putovao sam svijetom
i vraćao se
s pričama o nekima od ovih ljudi.
I ono što bih želio sada učiniti je to
da podijelim neke od tih priča s vama.
Ovo je Tamdin.
69-ogodišnja časna sestra.
Bačena je u zatvor u Tibetu na dvije godine
zato što je postavila sitan plakat
protestirajući protiv okupacije svoje zemlje.
I kada sam je upoznao upravo je
došla s puta preko Himalaje
od Lhasa, glavnog grada Tibeta
u Nepal preko Indije –
30 dana –
da bi upoznala svog vođu, Dalai Lamu.
Dalai Lama živi u Dharamsali u Indiji.
Ovu fotografiju sam snimio tri dana
nakon što je stigla
i imala je poderane tenisice,
a prsti su joj virili van.
I prolazila je taj put u ožujku,
a bogme je mnogo snijega na 5.630 metara u ožujku.
Ovo je Paldin.
Paldin je 62-ogodišnji monah.
Proveo je 33 godine u zatvoru.
A bio je – njegov cijeli samostan bačen je u zatvor
u vrijeme ustanka
kada je Dalai Lama morao napustiti
Tibet.
I
bio je pretučen, umirao od gladi,
mučen – ostao je bez svih svojih zubi dok je bio u zatvoru.
I kada sam ga upoznao bio je ljubazan, plemenit starac.
I zaista me impresioniralo –
upoznao sam ga dva tjedna nakon što je izašao iz zatvora –
nakon što je prošao kroz takvo iskustvo i završio
s takvim ponašanjem.
Dakle, bio sam u Dharamsali i upoznavao ove ljude
i proveo oko pet tjedana tamo
i slušao sve te slične priče
o izbjeglicama koji su protjerani iz Tibeta
u Dharamsalu.
I baš je peti tjedan
Dalai Lama imao javni govor.
I
on – i gledao sam tu gomilu monaha i časnih sestara,
od kojih sam mnoge od njih baš intervjuirao
i čuo njihove priče
i gledao njihova lica
i oni su nam dali mali radio
kako bismo mogli slušati prijevod njegova govora.
A ono što je rekao bilo je –
tretirajte svoje neprijatelje kao da su dragocjeno kamenje
zato što su neprijatelji
ti koji grade vašu toleranciju i strpljenje
na putu do vašeg prosvjetljenja.
I nisam mogao – to me toliko pogodilo,
to što je rečeno tim ljudima koji su prošli kroz ovakvo iskustvo.
Dakle, dva mjeseca kasnije, otišao sam
u Tibet i počeo
intervjuirati ljude tamo, fotografirajući ih usput. To je ono što radim.
Intervjuiram i napravim portrete.
A – a ovo je mala djevojčica.
Fotografirao sam ju na vrhu Jokhang hrama.
I ušuljao sam se
tamo jer je totalno ilegalno fotografirati Dalai Lamu u Tibetu –
to je najbrži način na koji možete biti uhićeni.
Dakle, ušuljao sam se i napravio hrpu malih slika Dalai Lame koje stanu džep
i podijelio sam ih.
I kada sam ih davao ljudima
ili bi ju držali blizu srca
ili bi ju stavili na glavu i ostavili tamo.
I to je –
pa, u to vrijeme – radio sam ovo 10 godina –
to je bilo 36 godina nakon što je Dalai Lama otišao.
Dakle,
nastavio sam intervjuirati ove ljude i fotografirati ih.
Ovo su Jigme i njena sestra Sonam.
I žive skroz gore na Chang Tangu, Tibetanskoj visoravni,
daleko na zapadnom dijelu zemlje.
To je na 5.180 metara.
I upravo su došle dolje s visokih pašnjaka
na 5.480 metara.
Ista stvar: dao sam joj sliku,
prinijela ju je čelu.
I obično nosim polaroide
sa sobom kada to radim jer namještam svijetlo
i provjeravam svijetlo
i kada sam joj pokazao polaroid vrisnula je i pobjegla u svoj šator.
Ovo je Tenzin Gyatso,
utvrđeno je da je Buda Suosjećanja sa dvije godine,
u zemljoradničkoj kući,
daleko u središtu ničega.
S četiri godine postavljen je
za 14. Dalai Lamu.
Kao tinejđer suočio se
s invazijom svoje zemlje
i morao se nositi s njom – bio je vođa zemlje.
Osam godina kasnije, kada su otkrili da se radi urota
kako bi ga ubili,
obukli su ga kao prosjaka
i odveli ga iz zemlje na konju
te pošli na isti put kao i Tamdin.
I tamo živi i nikada se otada nije vratio u svoju zemlju.
I
kada pomislite o ovom čovjeku,
46 godina poslije,
još uvijek se drži tog
nenasilnog odaziva
na temu raznih političkih i ljudskih prava.
A mladi ljudi,
mladi Tibetanci počinju govoriti, slušaj, ovo ne ide.
Znate, nasilje je sav bijes kao politički alat
trenutno.
A
on se još uvijek drži ove linije.
Dakle, ovo je naša ikona
u nenasillju u našem svijetu –
jedna od naših živućih ikona.
Ovo je još jedan vođa svojih ljudi.
Ovo je Moi. On je ekvadorski amazon.
I Moi ima 35 godina.
A
ovo područje ulja ekvadorske Amazone
je otkriveno 1972.
I u ovom periodu – od tada –
koliko ulja, zapravo dvostruko više ulja
od onoga što je proliveno u nesreći
tankera Exxon Valdez je proliveno u ovom malom području Amazone
i plemena u ovom području su se konstantno morala seliti.
A Moi
pripada plemenu Huaorani,
a oni su poznati kao
veoma žestoki, poznati su kao „auca“.
Uspjeli su se snaći tako da ne puštaju
seizmologe ni radnike koji rade s uljem –
sa kopljima i raspršivačima.
I ja sam proveo –
mi smo proveli – bio sam s timom –
dva tjedna s ovim ljudima u džungli
gledajući ih kako love.
Ovo je u lovu na majmune,
lov sa strelicama sa kurare vrhom.
I znanje koje ove ljudi imaju
o prirodnoj okolini je nevjerojatno.
Mogu čuti stvari, nanjušiti stvari, vidjeti stvari koje ja nisam mogao vidjeti.
I čak nisam mogao vidjeti majmune
koje su oni
lovili s tim strelicama.
Ovo je Yadira
i Yadira ima
pet godina. Ona je u
susjednom plemenu Huaoranija.
I njeno pleme se moralo seliti
tri puta u posljednjih 10 godina zbog izlivenog ulja.
A mi nikada ne čujemo ništa o tome. A posljednji
prekršaj protiv ovih ljudi je,
kao dio Columbia Plana,
da raspršujemo Paraquat ili Round Up (*otrovni herbicidi) ili što god da je –
mi uništavamo tisuće jutara
ekvadorske Amazone
našim ratom i lijekovima.
A ovi ljudi najviše stradaju zbog toga.
Ovo je Mengatoue.
On je šaman Huaoranija
i on
nam je rekao, znate, sada sam stariji čovjek,
postajem umoran, znate, umoran sam
od napadanja ovih radnika koji rade s uljem
i želim da jednostavno odu.
I bio sam – obično putujem sam
dok istražujem, ali ovo sam radio –
bio sam domaćin u programu za Discovery
i kada sam otišao dolje s ekipom
bio sam prilično zabrinut u vezi
odlaska s cijelom hrpom ljudi, pogotovo k Huaoranima,
duboko u Huaorani pleme.
I
kao što se ispostavilo, ovi dečki su me zaista
naučili par stvari o miješanju
s lokalnim stanovništvom.
(Smijeh)
Jedna od stvari koje sam učinio
netom prije 11.09.,
u kolovozu 2001.,
poveo sam svog sina Daxa,
koji je tada imao 16 godina,
poveo sam ga u Pakistan.
Zato što sam isprva želio –
znate, poveo sam ga na nekoliko putovanja,
ali želio sam da vidi
ljude koji žive s jednim dolarom ili s manje od jednog dolara dnevno.
Želio sam da doživi iskustvo
u Islamskom svijetu
i također sam želio –
išao sam tamo raditi sa grupom,
napraviti priču o grupi zvanoj Kalash,
grupi animista, 3000 animista
koji žive na veoma malom području
okruženom islamom – tamo je ostalo 3000
Kalasha, oni su nevjerojatni ljudi.
Pa je to bilo odlično iskustvo za njega. Ostajao je budan cijele noći s njima,
bubnjajući i plešući.
I donio je nogometnu loptu
pa smo igrali nogomet svaku večer u ovom malom selu.
I onda je otišao
i upoznao njihovog šamana.
Usput, Mengatoue također bio šaman
svog plemena.
A ovo je John Doolikahn,
on je šaman Kalasha.
On je gore u planinama,
točno uz granicu s Afganistanom.
Zapravo, na toj drugoj strani je područje, Tora Bora,
područje gdje
bi trebao biti Osama Bin Laden. Ovo je područje plemena.
Gledali smo
i ostali
sa Johnom Doolikahnom
I šaman – napravio sam cijeli niz serija o šamanizmu
koji je
zanimljiv fenomen.
Ali diljem svijeta
oni ulaze u ekstazu na razne načine,
a u Pakistanu
način na koji to rade je taj da spaljuju lišće smreke
i žrtvuju životinju,
proliju krv životinje na lišće
i onda udišu dim.
I svi se mole
planinskim bogovima
dok ulaze u ekstazu.
To je bilo, znate,
da se djeca naviknu na različite stvarnosti,
mislim da je to veoma važno. Ono što je Dan Dennet rekao neki dan –
imati nastavni plan gdje bi se proučavale različite religije –
samo da bi se napravila mentalna fleksibilnost –
dajte im mentalnu fleksibilnost
u različitim sustavima vjerovanja.
Mislim da je veoma potrebno u našem svijetu danas
kada vidite kako ovi sukobi vjerovanja zauzimaju mjesto.
I sve probleme sa sigurnošću koje su nam izazvali.
Dakle, jedna stvar koju smo učinili prije pet godina:
započeli smo s programom koji povezuje djecu
iz domorodačkih zajednica s djecom iz SAD-a.
Prvo smo spojili
mjesto u narodu Navajo sa učionicom u Seattle-u.
Sada imamo 15 položaja.
Imamo jedan u Kathmandu-u u Nepalu;
Dharamsala u Indiji; Takaunga u Keniji –
Takaunga ima trećinu kršćana, trećinu muslimana
i trećinu animista, zajednica je –
Ollantaytambo, Peru
i Arktičko selo, Aljaska.
Ovo je Daniel, on je jedan od naših studenata
u Arktičkom selu na Aljasci.
Živi u ovoj brvnari:
bez vode, bez grijanja,
bez prozora
i brze internet veze.
A ovo je, ovo je –
vidim da se ovo svuda prikazuje,
ovo je naše mjesto u Ollantaytambo-u u Peruu prije četiri godine
gdje su prvi puta vidjeli svoja prva računala,
a sada imaju računala u svojim učionicama.
A način zbog kojeg smo ovo učinili je
da ovu djecu naučimo digitalnom pripovijedanju.
I oni nam pričaju priče o problemima u svojoj zajednici,
o zajednici do koje im je stalo.
A ovo je u Peruu gdje djeca pričaju priču
o rijeci koju su očistili.
A način na koji ovo radimo je da to radimo u radionicama
i dovodimo ljude koji žele naučiti
digitalni tijek i pripovijedanje
i onda ih stavimo
da rade s djecom.
I baš smo prošle godine uzeli grupu tinejđera i
to je odlično funkcioniralo.
Dakle, naš san je da spojimo tinejđere zajedno
tako da imaju iskustvo u radu sa zajednicom
kao višekulturno iskustvo,
kako uče djecu na tim područjima
i pomažu im da izgrade svoju komunikacijsku infrastrukturu.
Ovo je učenje Photoshopa
u dječjem, Tibetanskom dječjem selu u Dharamsali.
Imamo web stranicu gdje sva djeca imaju svoju vlastitu stranicu.
Ovo su sve njihovi filmovi. Imamo oko 60 filmova
koje su napravila ova djeca
i prilično su nevjerojatni.
Ovaj koji vam želim pokazati –
nakon što ih naučimo raditi filmove
imamo večer kada pokazujemo filmove zajednici.
A ovo je u Takaungu,
imamo generator i digitalni projektor
i prikazujemo to na štali
te pokazujemo neke od filmova koje su oni napravili.
A ako imate priliku možete otići na našu web stranicu i vidjet ćete
nevjerojatan posao koji ova djeca rade.
Djeca u našem – druga stvar:
želio sam da se čuje za domorodačke ljude.
To je bio jedan od velikih motivirajućih faktora.
Ali drugi motivirajući faktor je
uskogrudna priroda naše zemlje.
National Geographic je upravo napravio Roper istraživanje
na mladima od 18 do 26 godina
u našoj zemlji
i u devet ostalih industrijaliziranih zemalja.
To je bilo istraživanje vrijedno dva milijuna dolara.
SAD je bio predzadnji
što se tiče znanja zemljopisa.
70 posto djece nije moglo pronaći
Afganistan ili Irak na karti,
60 posto nije moglo pronaći Indiju,
30 posto nije moglo pronaći Tihi ocean.
A to je istraživanje
koje je napravljeno prije nekoliko godina.
A ono što bih vam sada želio pokazati
u nekoliko minuta koliko mi je ostalo je
film koji je napravio student iz Guatemale.
Nedavno smo imali radionicu u Guatemali.
Tjedan prije no što smo došli u radionicu,
masivni odron prouzrokovan uraganom Stan,
prošlog listopada, odlomio se i
600 ljudi žive zakopao u njihovom selu.
A ovo dijete je živjelo u selu –
nije bio tamo u to vrijeme –
a ovo je mali film koji je napravio o tome.
A nije vidio računalo nijednom prije
no što smo napravili ovaj film. Naučili smo ga da radi u Photoshopu,
i da, možemo ga pustiti.
Ovo je stara Mayanska pjesma koja se pjeva na sprovodima
koju je naučio od svog djeda.
Puno vam hvala.
(Pljesak)