Моя мати - педіатр,
і коли я була маленькою, вона розповідала химерні історії,
де наука перепліталась з маминою бурхливою уявою.
В одній із них йшлося про те, що, якщо спожити багато солі,
то вся кров піде вгору,
від ніг, по всьому тілу
і дійде до тім'я голови,
призвівши до моментальної смерті.
(Сміх)
Вона називає це "високий артеріальний тиск".
(Сміх)
Ось так я познайомилась із науковою фантастикою,
і полюбила її.
Тому, коли я сама розпочала писати фантастику і фентезі,
здивувалась, що їх сприймали як щось неафриканське.
Тому я й запитала, що таке африканське?
І ось що я дізналась:
Африка багато значить.
За Африкою майбутнє.
Це дійсно так.
Африка - серйозна місцевість, де відбуваються лише серйозні події.
Тому, коли я презентую свою роботу, хтось обов'язково спитає:
"Що ж тут такого важливого?
Де тут зв'язок із такими насущними проблемами Африки
як війна, бідність, розруха чи СНІД?"
А його немає.
Я описую поп-гурти із Найробі, які хочуть полетіти в космос
або двометрових закоханих роботів.
Нічого надважливого.
Просто весело, класно і безтурботно,
безтурботно, як жувальна гумка -
"Афро-хубба-бубба"
Я не стверджую, що проблематика мистецтва неважлива;
Я - голова благодійної організації,
що має справу з фільмами та постановками, які висвітлюють ВІЛ, радикалізацію
та жіноче обрізання.
Таке мистецтво життєво необхідне.
Але не може бути, щоб із мого континенту
походила тільки така творчість.
Ми маємо розповісти більше історій,
живих історій.
Загроза однобічного сприйняття все ще є.
Можливо, причина у фінансуванні.
Різні сфери мистецтва й досі залежні від додаткових ресурсів.
Таким чином, мистецтво стає інструментом порядку денного.
А може, ми так довго були в одному образі,
що не знаємо, як створити якийсь інший.
Та байдуже на причину,
нам потрібний новий шлях,
і "Афро-хубба-бубба" один із підходів.
Це пропаганда мистецтва заради мистецтва,
мистецтва, що не орієнтується на політику,
не є заангажованим,
або заснованим на освіті,
а створене чисто для уяви:
"Афро-хубба-бубба" арт.
Та не всі є афро-хубба-бубери.
Ми маємо оцінювати наші роботи
на наявність можливих спекуляцій соціальними проблемами.
Нам потрібні тести типу тесту Бекдела,
і такі питання як:
чи є у цій роботі хоча б двоє здорових африканців?
Чи ці двоє забезпечені? Чи міцно стоять на ногах?
Їм буває весело?
Вони насолоджуються життям?
Якщо є хоча б два "так",
то можна вважати, що ми афро-хубба-бубери.
(Сміх)
(Оплески)
У веселому є політична нотка,
бо лише уявіть, якби це були образи життєрадісних,
ласкавих і успішних африканців,
які живуть красиво і на повну.
Якої думки ви були б тоді про себе?
Чи думали б ви, що заслуговуєте більшого?
Чи згадали б ви про людяність, коли всі поділяли б радість?
Я роздумую над цим, коли творю.
Я згадую людей та місця, що безмірно мене тішать,
і творю, щоб зобразити їх.
Ось чому я пишу про футуристичних дівчат,
які ризикують всім в ім'я порятунку рослин
чи перегонів на верблюдах,
або танців,
чи щоб скласти шану радощам,
бо у моєму світі всі здебільшого щасливі.
Мені відомо, що щастя - це привілей у цьому поділеному світі,
де потрібно докласти зусиль, щоб не втратити надію.
Але якщо ви допоможете мені створити, відібрати
і поширити більше афро-хубба-бубових робіт,
то є надія, що з'явиться новий погляд на світ,
на Африку, щасливу і безжурну,
де дітей, на диво, травмує
чорний гумор матерів,
(Сміх)
але у якому вони вимагають розваг, шаленого і безтурботного мистецтва
в ім'я всього нереально африканського.
Бо ми афро-хубба-бубери
і нас так багато, що годі й уявити.
Щиро дякую.
(Оплески)