Mama mea e medic pediatru
și când eram tânără, îmi spunea cele mai nebunești povești
care combinau știința cu imaginația ei hiperactivă.
Una dintre poveștile pe care mi le-a spus este că dacă mănânci multă sare,
tot sângele fuge în sus prin picioare
prin tot corpul
și țâșnește afară prin cap,
omorându-te instantaneu.
(Râsete)
A numit-o „presiune sangvină ridicată”.
(Râsete)
Aceasta a fost prima mea experiență cu ficțiunea
și mi-a plăcut la nebunie.
Când am început să scriu propria-mi ficțiune și fantezie,
am fost surprinsă că a fost considerată non-africană.
Normal, am întrebat: ce înseamnă african?
Și iată ce am aflat până acum:
Africa este importantă.
Africa este viitorul.
Este, totuși.
Și Africa e un loc serios unde se întâmplă doar lucruri serioase.
Așa că atunci când îmi prezint munca, undeva, invariabil, cineva va întreba:
„Ce e atât de important la asta?
Ce legătură are cu problemele Africii
precum războiul, sărăcia, devastarea sau SIDA?”
Și nu are.
Munca mea este despre trupele pop din Nairobi care vor să meargă-n spațiu
sau despre roboți înalți de doi metri
care se îndrăgostesc.
Nu e nimic incredibil de important.
E doar amuzant, energic și frivol,
la fel de frivol ca guma de mestecat --
„GumaDeMestecatAfricană”
Nu spun că arta de pe ordinea de zi nu e importantă;
sunt președinta unei organizații caritabile
care se ocupă cu filme și piese de teatru care vorbesc despre SIDA și radicalizare
și mutilarea organelor genitale la femei.
E o artă vitală și importantă,
dar nu poate fi singura artă ce reprezintă continentul.
Trebuie să spunem mai multe povești
care sunt pline de viață.
Pericolul poveștii unice încă este conștientizat.
Și poate e din cauza finanțării.
Multă artă încă depinde de sprijin pentru dezvoltare.
Astfel, arta devine un instrument pentru ordinea de zi.
Sau poate că, fiindcă am văzut doar o imagine a noastră atâta timp,
doar asta știm să creăm.
Indiferent de motiv, avem nevoie de un nou mod,
iar GumaDeMestecatAfricană e o nouă abordare.
E pledoaria pentru artă de dragul artei.
E pledoaria pentru arta care nu e condusă de vreo politică
sau de ordinea de zi
sau care se bazează pe educație,
doar de dragul imaginației:
arta GumeiDeMestecatAfricane.
Și nu putem fi toți GumiștiAfricani.
Trebuie să ne judecăm munca după potențialele capcane ale sărăciei.
Trebuie să avem teste asemănătoare testului Bechdel
și să punem întrebări de genul:
Sunt doi sau mai mulți africani sănătoși în această lucrare de ficțiune?
Sunt aceiași africani stabili financiar și nu au nevoie să fie salvați?
Se distrează și se bucură de viață?
Și dacă putem răspunde afirmativ la două sau mai multe întrebări,
atunci sigur suntem GumiștiAfricani.
(Râsete)
(Aplauze)
Iar distracția e politică,
deoarece imaginați-vă dacă avem imagini cu africani plini de viață,
iubitori, prosperi
care trăiesc o viață frumoasă, vibrantă.
Ce am crede despre noi atunci?
Am crede oare că merităm mai multă fericire?
Ne-am gândi la umanitatea împărtășită prin bucuria noastră împărtășită?
Mă gândesc la lucrurile astea când creez.
Mă gândesc la oamenii și locurile care-mi dau o bucurie nemăsurată,
și muncesc să le reprezint.
De aceea scriu povești
despre fete futuriste care riscă totul ca să salveze plante
sau ca să călărească pe cămile
sau doar ca să danseze,
să onoreze veselia,
deoarece lumea mea este mai cu seamă fericită.
Și știu că fericirea este un privilegiu în această lume fragmentată de azi,
unde ca să rămâi optimist este nevoie de sârguință.
Dar poate că dacă împreună o să creăm, organizăm sau autorizăm
mai multă artă GumăDeMestecatAfricană,
poate mai există speranță pentru o perspectivă nouă asupra lumii,
o perspectivă a unei Africi fericite
unde copiii sunt traumatizați în mod ciudat
de umorul negru al mamei lor,
(Râsete)
dar revendică și o artă amuzantă, energică și frivolă
în numele tuturor lucrurilor neserios de africane.
Deoarece suntem GumiștiAfricani
și suntem mult mai mulți decât vă puteți imagina.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)