Så, min mor er børnelæge,
og da jeg var ung, ville hun fortælle de skøreste historier,
der kombinerede naturvidenskab med sin hyperaktive forestillingsevne.
Én af de historier, hun fortalte, var, at hvis man spiste meget salt,
siver alt blodet op fra dine ben,
gennem din krop
og skyder ud af toppen af hovedet,
hvilket dræber dig øjeblikkeligt.
(Latter)
Hun kaldte det "højt blodtryk".
(Latter)
Dette var min første oplevelse med science fiction,
og jeg elskede det.
Så da jeg begyndte at skrive mine egne science fiction og fantasihistorier,
var jeg overrasket over, at det var anset som ikke-afrikansk.
Så naturligvis spurgte jeg, hvad er afrikansk?
Og dette er hvad jeg ved indtil videre:
Afrika er vigtig.
Afrika er fremtiden.
Det er det dog.
Og Afrika er et seriøst sted, hvor der kun sker seriøse ting.
Så når jeg præsenterer mit arbejde, spørger nogle altid,
"Hvad er der så vigtigt omkring det?"
Hvordan beskæftiger det sig med reelle afrikanske problemer
såsom krig, fattigdom, ødelæggelser eller AIDS?"
Og det gør det ikke.
Mit arbejde handler om Nairobi pop bands, der gerne vil ud i rummet
eller om 2 meter-høje robotter
der forelsker sig.
Det er ikke utrolig vigtigt.
Det er bare sjov, skarpt og useriøst,
lige så useriøst som tyggegummi --
"AfroBubbleGum"
Så jeg siger ikke, at kunst med en dagsorden ikke er vigtigt:
Jeg er formand for en velgørenhed,
der beskæftiger sig med film og teater, der skriver om HIV og radikalisering
og kvindelige kønslemlæstelse.
Det er væsentlig og vigtig kunst,
men det kan ikke være det eneste kunst, der kommer fra kontinentet.
Vi bliver nødt til at fortælle flere historier
der er levende.
Faren ved den enestående historie er fortsat i gang med at blive indset.
Og måske er det på grund af tilskuddene.
Meget kunst er fortsat afhængig af udviklingsbistand.
Så kunst bliver et redskab for en dagsorden.
Eller måske er det fordi vi kun har haft en forestilling af os selv så længe,
at det er det eneste vi ved, hvordan man kreerer.
Ligegyldig grunden har vi brug for en ny måde
og AfroBubbleGum er én tilgang.
Det er fortalervirksomhed for kunst for kunstens skyld.
Det er fortalervirksomhed af kunst, der ikke er drevet af politik.
eller dagsordendrevet
eller bundet i uddannelse,
det er bare for fantasiens skyld:
AfroBubbleGum-kunst.
Og vi kan ikke alle være AfroBubbleGum'ister.
Vi skal alle bedømme vores arbejde for dets potentielle porno-faldgrupper.
Vi skal have test, der ligner Bechdel-testen
og stille spørgsmål såsom:
Er to eller flere afrikanere i dette fiktionsværk sundt?
Er selvsamme afrikanere finansielt stabile og uden behov for redning?
Har de det sjovt og nyder de livet?
Og hvis vi kan svare ja til to eller flere af de spørgsmål,
så er vi helt sikkert AfroBubbleGum'ister.
(Latter)
(Bifald)
Og sjov er politisk,
fordi forestil jer, hvis vi havde forestillinger om afrikanere, der var dynamiske
og kærlige og blomstrende
og som levede smukke og dynamiske liv.
Hvad ville vi da tænke om os selv?
Ville vi tænke, at vi måske var værdige til mere lykke?
Ville vi tænke på vores delte menneskelighed gennem vores delte glæde?
Jeg tænker på disse ting, når jeg skaber.
Jeg tænker på de mennesker og de steder, der giver mig umålelig glæde,
og jeg arbejder på at repræsentere dem.
Og det er derfor, jeg skriver historier
omkring futuristiske piger, der risikerer alt for at redde planter
eller at ride kapløb på kameler
eller bare for at danse,
for at ære sjov,
fordi min verden er hovedsagelig lykkelig.
Og jeg ved at glæde er et privilegium i denne nuværende splintrede verden,
hvor det at forblive håbefuld kræver flid.
Men måske, hvis I sluttede jer til mig i at kreere, kuratere og idriftsætte
mere AfroBubbleGum-kunst,
er der muligvis håb for en anden verdensanskuelse,
en lykkelig anskuelse af Afrika,
hvor børn er mærkeligt traumatiseret
af deres mors mørke humor,
(Latter)
men også hvor de forlanger sjov, skarp og useriøs kunst
på vegne af alle useriøse afrikanske ting.
Fordi vi er AfroBubbleGum'ister
og der er så mange flere af os, end I kan forestille jer.
Mange tak skal I have.
(Bifald)