Jag är en skräpman.
Och ni kanske finner det intressant att jag blev en skräpman,
därför att jag absolut hatar slöseri.
Jag hoppas, inom de närmaste 10 minuterna,
att förändra sättet ni tänker
om en massa grejer i ert liv.
Och jag skulle vilja börja från första början.
Tänk tillbaka till när ni bara var ett barn.
Hur såg ni på sakerna i ert liv?
Kanske var det som dessa småbarnsregler:
Det är mina saker om jag såg dem först.
Hela högen är min om jag bygger någonting.
Ju fler saker som är mina, desto bättre.
Och självklart, är det dina saker om de är trasiga.
(Skratt)
Så efter att har spenderat cirka 20 år i återvinningsindustrin,
har det blivit ganska klart för mig
att vi inte nödvändigtvis lämnar dessa småbarnsregler bakom oss
när vi utvecklas till vuxna.
Och låt mig tala om för er varför jag har detta perspektiv.
Därför att varenda dag
på våra återvinningsanläggningar runtom i världen
hanterar vi ungefär en halv miljon kilo
av människors kasserade saker.
Nu låter en halv miljon kilo om dagen som mycket grejer,
men det är en liten droppe av de ickeåtervinningbara varorna
som kastas varenda år runt om i världen --
väl mindre än en procent.
Faktum är, FN uppskattar
att det finns ungefär 42.5 miljarder kilo per år
av elektronisk avfall
som kasseras runt om i världen varje år --
och det är en av de snabbast växande delar i vår avfallsström.
Om ni kastar in andra ickeåtervinningsbara varor som bilar och liknande,
kommer den siffran mer än väl fördubblas.
Och självklart, desto mer utvecklat landet är,
desto högre är dessa berg.
Nu när ni ser dessa berg,
Tänker de flesta människor på sopor.
Vi ser gruvor ovan jord.
Och anledningen till att vi ser gruvor, är att där finns en massa värdefulla råvaror
som användes för att tillverka alla dessa saker från början.
Och det börjar blir allt viktigare
att vi kommer på hur vi kan utvinna dessa råvaror
från dessa extremt komplicerade avfallsflöden.
På grund av som vi har hört hela veckan på TED,
världen håller på att bli en mindre plats med fler människor i den
som vill har mer och mer saker.
Och självklart, de vill ha leksakerna och verktygen
som många av oss tar för givet.
Och vad går in i att göra dessa leksaker och verktyg
som vi använder varje dag?
Det är mest många typer av plast och många typer av metall.
Och metallen, får vi vanligen
från malm som vi bryter
i ständigt växande gruvor
och allt djupare gruvor runt om i världen.
Och plasten, får vi från olja,
som vi går till mer avlägsna platser
och borrar allt djupare brunnar för att utvinna.
Och dessa metoder har
betydande ekonomisk och miljömässig påverkan
som vi redan börjar ser idag.
De goda nyheterna är att vi har börjat att återhämta material från våra slutkörda saker
och börjar att återvinna våra slutkörda saker,
speciellt i regioner av världen som här i Europa
som har riktlinjer för återvinning på plats
som kräver att dessa saker skall återvinnas
på ett ansvarsfullt sätt.
Det mesta som utvunnits ur våra slutkörda saker,
om det ens återvinns, är metaller.
För att sätta det i perspektiv --
och jag använder här stål som en företrädare för metaller,
eftersom det är den vanligaste metallen --
om dina saker kommer fram till återvinning,
kommer troligen över 90 procent av metallerna
att återvinnas och återanvändas för andra ändamål.
Plast är en helt annan historia:
långt under 10 procent återvinns.
Faktum är, det är närmare fem procent.
Merparten av det förbränns eller deponeras.
Nu tror de flesta människor att det beror på att plast är ett slit-och-släng material,
och har mycket lite värde.
Men faktiskt, plast är flera gånger mer värdefullt än stål.
Och det finns mer plast producerad och konsumerad
runtom i världen på volymbas
varje år än det finns stål.
Så varför är ett sådant rikligt och värdefullt material
inte återvunnet någonstans i närheten av den takt
som mindre värdefulla material?
Jo, det är främst på grund av att
att metaller är så väldigt lätt att återvinna
från andra material och från varandra.
De har väldigt olika densitet.
De har olika elektriska och magnetiska egenskaper.
Och de har till och med olika färger.
Så det är väldigt enkelt för antingen människor eller maskiner
att separera dessa metaller
från varandra och från andra material.
Plast har överlappande tätheter i ett mycket snävt intervall.
De har antingen identiska eller mycket liknande
elektriska och magnetiska egenskaper.
Och plast kan vara vilken färg som helst,
som ni antagligen känner till.
Så de traditionella sätten att separera material
fungerar helt enkelt inte för plast.
En annan konsekvens av att metaller är så enkla att återvinna av människor
är att mycket av våra saker från den utvecklade världen --
och sorgligt nog, särskilt från USA,
där vi inte har några riktlinjer för återvinning färdiga som här i Europa --
letar sig fram till utvecklingsländer
för låg-kostnads återvinning.
Människor, för så lite som en dollar om dagen, letar igenom våra saker.
De extraherar vad de kan, vilket mestadels är metallerna --
kretskort och så vidare --
och de lämnar mestadels kvar det som de inte kan återanvända,
som är, igen, mestadels plasten.
Eller så de bränner de plasten för att komma åt metallerna
i förbränningshus som ni ser här.
Och de extraherar metallerna för hand.
Även om detta kan vara lågkostnads lösningen,
är det absolut inte den lägsta miljö-
eller hälso/säkerhets lösningen.
Jag kallar detta miljö-godtyckligt.
Och det är inte rättvist, det är inte säkert
och det är inte hållbart.
På grund av att plasterna är så rikliga --
och förresten,
de andra metoderna leder inte till återvinning av plast, uppenbarligen --
men människor försöker faktiskt att återvinna plast.
Detta är bara ett exempel.
Det här är ett foto som jag tog stående på hustaken
av en av de största slummerna i världen i Mumbai, Indien.
De lagrar plasten på taken.
De tar dem från taken till små verkstäder som dessa,
och människor försöker mycket hårt att separerar plasten,
efter färg, genom form, genom känsel,
med alla tekniker de kan.
Och ibland tar de till vad som kallas för "bränna och lukta"-teknik
där de bränner plasten och luktar på ångarna
för att försöka att avgöra vilken typ av plast det är.
Ingen av dessa tekniker resulterar i någon större mängd av återvinning
på något avgörande sätt.
Och förresten,
snälla prova inte denna teknik därhemma.
Så vad ska vi göra åt detta rymdålders material,
eller vad vi tidigare kallade rymdålders material, denna plast?
Jo, jag tror verkligen att det är alldeles för värdefullt och alltför rikligt
för att fortsätta lägga tillbaka i marken
eller definitivt att skicka upp i rök.
Så ungefär 20 år sedan, började jag bokstavligen mixtra i mitt garage,
med att försöka räkna ut hur man kunde urskilja
dessa mycket liknande material från varandra,
och eventuellt värvade en hel del av mina vänner,
inom mineralbrytningsvärlden faktiskt, och inom plast världen,
och vi började gå runt till gruv-laboratorier världen runt.
Eftersom trots allt, vi sysslar med ovan-jord brytning.
Och så småningom knäckte vi koden.
Detta är den sista gränsen inom återvinning.
Det är det sista stora material
som skall återvinnas i någon större mängd på jorden.
Och vi har äntligen kommit på hur vi gör det.
Och genom denna process, började vi återskapa
hur plastindustrin tillverkar plast.
Den traditionella sättet att tillverka plast
är med olja eller petrolium.
Man bryter ner molekylerna, man kombinerar dem på mycket specifika sätt,
för att tillverka alla underbara plastsorter som vi åtnjuter varje dag.
Vi sa, det måste finnas ett mer hållbart sätt att tillverka plast.
Och inte bara hållbart från en miljösynpunkt,
utan även hållbart ur en ekonomisk synvinkel.
Ett bra ställe att börja med är med avfall.
Det kostar verkligen inte lika mycket som olja,
och det är rikligt,
som jag hoppas ni har kunnat se från fotografierna.
Och på grund av att vi inte bryter ner plasten till molekyler
och återkombinerar dem,
använder vi en gruv-metod för att extrahera material.
Vi kan har markant lägre kapitalkostnader
i våra anläggningsutrustning.
Vi har enorma energibesparingar.
Jag känner inte till hur många andra projekt på planeten just nu
som kan spara 80 till 90 procent av energin
jämfört med att tillverka någonting på det traditionella sättet.
Och istället för att kasta ut flera miljoner dollar
för att bygga en kemisk anläggning
som enbart kan tillverka en sorts plast under hela sin livstid,
kan våra anläggningar tillverka all sorts plast som vi matar dem med.
Och vi tillverkar en drop-in ersättning
för den plast som tillverkas petrokemisk.
Och kunder kan åtnjuta
enorma CO2 besparingar.
De kan stänga kretsloppet med sina produkter.
Och de kan få tillverka mer hållbara produkter.
I denna korta tid som jag har,
vill jag ge er en liten känsla av hur vi gör detta.
Det börjar med metallåtervinnare som strimlar våra saker i mycket små bitar.
De återvinner metallerna
och lämnar kvar vad som kallas för strimlade rester -- det är deras avfall --
en mycket komplex blandning av material,
men huvudsakligen plast.
Vi tar ut de saker som inte är plast,
som metallerna de har missat, mattor, skum, gummi,
trä, glas, papper, vad ni vill.
Även någon enstaka dött djur, tyvärr.
Och det går in i den första delen av vår process här, vilket är mer likt traditionell återvinning.
Vi siktar igenom materialet, vi använder oss av magneter,
vi använder luftklassificering.
Det ser ut som Willy Wonka's fabrik vid detta läget.
På denna punkt i processen, har vi en blandad plastkomposit:
många olika plastsorter
och många olika grader av plast.
Detta går till den mer sofistikerade delen av vår process,
och det riktigt svåra jobbet, separationsprocessen i flera steg, börjar.
Vi malar ner plasten till ungefär samma storlek som nageln på lillfingret.
Vi använder en väldigt automatiserad process
för att sortera plasten,
inte enbart genom typ, men genom grad.
Och vid slutet av denna process
kommer små flagor av plast:
en typ, en grad.
Sen använder vi optisk sortering för att färgsortera materialet.
Vi blandar det i 50,000-lb. blandnings-silor.
Vi trycker det materialet till extruderingsmaskiner där vi smälter det,
trycker det igenom små färgningshål,
gör spaghettiliknande plasttrådar.
Och vi kapar dessa trådar
i vad som kallas pellets.
Och detta blir till valuta i plastindustrin.
Detta är samma material
som du skulle få från olja.
Och idag,
producerar vi det från dina gamla saker,
och det kommer tillbaka in i era nya saker.
(Applåder)
Så nu, istället för att dina nya saker hamnar
på en sluttning i ett utvecklingsland
eller bokstavligen går upp i rök,
kan du hitta dina gamla saker
tillbaka på ditt skrivbord i nya produkter,
på ditt kontor,
eller tillbaka i arbete i ditt hem.
Och detta är bara några exempel
av företag som köper vår plast,
ersätter nytillverkad jungfruplast,
för att tillverka deras produkter.
Jag hoppas att jag har förändrat sättet ni ser på
åtminstone några av sakerna i era liv.
Vi tog våra ledtrådar från moder natur.
Moder natur förspiller väldigt lite,
återanvänder i stort sett allt.
Och jag hoppas att ni slutar att se er själva som en konsument --
det är en etikett jag har hatat hela mitt liv --
och tänk på er själva som användare av resurser i en form,
tills de kan transformeras till en annan form
för att användas senare i tiden.
Och slutligen, hoppas jag att ni håller med mig
om att förändra den sista småbarnsregeln bara lite gran
till: "Om det är sönder, är det Mikes saker."
Tack för er tid.
(Applåder)