Zbieram odpad.
A môže sa Vám zdať zaujímavé, že som sa stal zberačom odpadu,
pretože odpad výsostne neznášam.
Dúfam, že počas nasledujúcich 10 minút
zmením spôsob, akým uvažujete
o mnohých veciach vo Vašom živote.
A rád by som odštartoval na samom začiatku.
Spomeňte si na časy, keď ste boli deťmi.
Ako ste sa pozerali na veci vo svojom živote?
Možno to bolo tak, ako v prípade tohto batoľaťa:
Je to moje, ak som to videl prvý.
Celá kopa je moja, ak niečo staviam.
Čím viac vecí patrí mne, tým lepšie.
A samozrejme, ak je to nefunkčné, tak je to tvoje.
(Smiech)
Po takmer 20 rokoch v recyklačnom priemysle
je pre mňa celkom zjavné,
že hoci sa stávame dospelými,
zásad tohto batoľaťa sa nezbavujeme.
A poviem Vám, prečo si to myslím.
Pretože každý jeden deň
v našich recyklačných továrniach na celom svete
narábame so zhruba 500 tonami
vyradených vecí.
500 ton denne sa zdá veľa,
ale je to len kvapka trvácnych vecí,
ktoré sa vyhodia každý rok po celom svete -
teda menej ako jedno percento.
V skutočnosti OSN odhaduje,
že zhruba 42.5 milióna ton
elektronického odpadu
sa vyprodukuje ročne na celom svete -
a je zároveň jedným z najrýchlejšie rastúcich v rámci celkového odpadu.
A ak pridáte ďalšie trvácne produkty ako automobily a podobne,
tak to číslo sa viac ako zdvojnásobí.
A samozrejme, čím rozvinutejšia krajina,
tým väčšie sú tieto kopy.
Väčšina ľudí pri pohľade na tieto kopy
vidí odpad.
My vidíme nadzemné bane.
A dôvod, že vidíme bane, je ten, že je tam množstvo surového materiálu,
ktorý sa v prvom rade použil na výrobu týchto vecí.
A stáva sa to čoraz dôležitejším,
aby sme prišli na to, ako vyťažiť tento surový materiál
z extrémne komplikovaných kôp odpadu.
Pretože - ako sme počúvali celý týždeň na TEDe -
svet sa stáva menším a ľudí, ktorí chcú viac a viac vecí,
neustále pribúda.
A, samozrejme, chcú hračky a náradia,
ktoré mnohí z nás považujú za samozrejmosť.
A z čoho sa vyrábajú tie hračky a náradia,
ktoré používame každý deň?
Väšinou sú to mnohé typy plastu a kovu.
A tie kovy získavame
z rúd, ktoré ťažíme
v čoraz väčších a hlbších baniach
po celom svete.
A plast, ten získavame z ropy,
ktorú získavame z odľahlejších lokalít
a kopeme čoraz hlbšie vrty, aby sme ju vyťažili.
A tieto praktiky majú
významné ekonomické a environmentálne dopady,
ktoré začíname pozorovať už dnes.
Dobrá správa je, že začíname získavať materiály z produktov po životnosti
a tieto produkty recyklujeme,
obzvlášť v regiónoch sveta ako tu, v Európe,
kde existujú opatrenia pre recykláciu,
opatrenia, ktoré vyžadujú, aby sa veci recyklovali
zodpovedným spôsobom.
Väčšina toho, čo sa získa z našich dosluhujúcich produktov,
ak sa dostanú k recyklovateľovi, sú kovy.
Aby sme to uviedli do obrazu -
a tu použijem železo ako zástupcu kovov,
pretože je to najbežnejší kov -
ak sa vaše veci dostanú k recyklácii,
tak pravdepodobne viac než 90 percent kovov
sa z nich získa a bude použitých pre ďalší účel.
Plast je však úplne iný príbeh:
podstatne menej než 10% sa získa späť.
V skutočnosti, je to takých 5%.
Väčšina z toho je spopolnená alebo ponechaná na skládke.
Väčšina ľudí si myslí, že je to preto, že plasty su spotrebný materiál,
majú veľmi nízku hodnotu.
Ale, v skutočnosti, sú plasty omnoho cennejšie než železo.
A každý rok je na svete, čo do objemu,
vyrobených a spotrebovaných viac plastov
než železa.
Tak prečo nie je tento hojný a cenný materiál
získavaný späť aspoň v rovnakej miere
ako menej cenný materiál?
No je to hlavne preto,
že kovy sa dajú veľmi ľahko recyklovať
či už z iných materiálov alebo samých seba.
Majú veľmi rozličnú hustotu.
Majú rôzne elektrické a magnetické vlastnosti.
A dokonca sú aj rozličnej farby.
Takže je veľmi ľahké, či už pre ľudí alebo stroje
tieto kovy separovať
jeden od druhého alebo od iných materiálov.
Plasty majú hustotu veľmi podobnú.
Majú buď rovnaké alebo veľmi podobné
elektrické a magnetické vlastnosti.
A akýkoľvek plast môže byť akejkoľvek farby,
ako pravdepodobne dobre viete.
Takže tradičné spôsoby separovania materiálov
pre plasty jednoducho nefungujú.
Ďalším dôsledkom toho, že kovy sa dajú ľahko recyklovať,
je to, že množstvo našich vecí v rozvinutom svete -
a žiaľ, obzvlášť v USA,
kde nemáme fungujúce recyklačné opatrenia ako tu v Európe,
smeruje do rozvojových krajín
kvôli nízko nákladovej recyklácii.
Ľudia sa za jeden dolár na deň prehrabávajú našimi vecami.
Získavajú, čo sa dá, ale predovšetkým kovy --
obvodové dosky a podobne --
a čo nevedia získať, nechávajú tak,
čo je zasa prípad plastov.
Alebo, aby získali kovy, pália plasty
v páliarniach ako je táto.
Kovy získavajú rukami.
Teda, hoci to môže byť nízko-nákladové riešenie,
určite to nie je nízko-environmentálne
alebo pre človeka zdravé a bezpečné riešenie.
Nazývam to environmentálna arbitráž.
A nie je to fér, nie je to bezpečné
a ani udržateľné.
A preto, že plastov je tak veľa --
a mimochodom,
tie ostatné metódy nevedú k znovuzískaniu plastov, čo je zrejmé --
ale ľudia sa predsa len snažia znovuzískať plasty.
Toto je len jeden príklad.
Toto je fotografia, ktorú som spravil zo strechy
v jednom z najväčších slumov vo svete, v Bombaji, v Indii.
Skladujú plasty na strechách.
Znášajú ich pod tie strechy do malých dielní ako sú tieto,
a ľudia sa urputne snažia separovať plasty,
podľa farby, tvaru, hmatu,
technikou, akou sa dá.
A niekedy sa utiahnu k technike pálenia a ovoniavania,
pri ktorej pália plast a voňajú výpary,
snažiac sa určiť typ plastu.
Žiadna z týchto techník nekončí recykláciou
akéhokoľvek významného rozmeru.
A mimochodom,
prosím, neskúšajte túto techniku doma.
Tak, čo teda s týmto "vesmírnym" materiálom,
teda aspoň takto sme tie plasty zvykli volať?
No, ja si myslím, že sú príliš hodnotné a príliš hojné,
aby sme ich skladovali v zemi
alebo pálili.
Asi pred 20 rokmi som doslova v mojej garáži začal s mojím fušovaním,
snažiac sa zistiť, ako separovať
tieto veľmi podobné materiály jeden od druhého,
a nakoniec som získal podporu mnohých kamarátov
zo sveta ťažby a zo sveta plastov,
a začali sme chodiť do ťažobných laboratórií po celom svete.
Pretože, koniec koncov, my sa zaoberáme nadzemnou ťažbou.
A nakoniec sme ten kód vylúštili.
Toto je posledná hranica recyklácie.
Toto je posledný hlavný materiál,
ktorý sa na Zemi znovuzískava vo významnejšej miere.
A konečne sme prišli na to, ako to robiť.
A počas procesu sme začali replikovať to,
ako plastový priemysel plasty vyrába.
Tradičný spôsob výroby plastov
je ropa alebo ropné chemikálie.
Rozložíte molekuly, skombinujete ich špecifickým spôsobom,
a vyrobíte všetky úžasné plasty, ktoré nám robia radosť každý deň.
Povedali sme si, že musí existovať udržateľnejší spôsob, ako vyrábať plasty.
A udržateľný nielen z pohľadu životného prostredia,
ale udržateľný i z pohľadu ekonomického.
Dobrým začiatkom je teda odpad.
Určite nestojí toľko, čo ropa,
a je ho veľa,
ako, dúfam, ste si mohli všimnúť na fotografiách.
A pretože nerozkladáme plasty na molekuly
a nekombinujeme ich,
používame prístup ťažby, aby sme znovuzískali materiál.
Máme podstatne nižšie kapitálové náklady
do výbavy našej továrne.
Šetríme obrovské množstvo energie.
Neviem, koľko iných projektov na planéte vie dnes
ušetriť 80 až 90% energie
v porovnaní s tradičným postupom.
A namiesto vyhodenia niekoľkých sto miliónov dolárov
na vybudovanie chemickej továrne,
ktorá vyrobí len jeden typ plastu po celý svoj život,
naše továrne vedia vyrobiť hocijaký typ plastu, ktorý im hodíme.
A robíme výmenu na mieste
pre tie plasty, ktoré sú vyrobené z ropných chemikálií.
Naši zákazníci ušetria
obrovské množstvo CO2.
Svojimi produktmi tak uzavrú kolobeh.
A budú môcť vyrobiť udržateľnejšie produkty.
V krátkom čase, ktorý mi ostáva,
Vám chcem ukázať trochu zmyslu za tým, ako to robíme.
Začína to recyklovačmi kovu, ktoré skartujú naše veci na maličké kúsky.
Znovuzískajú kovy,
a to, čo nazývame skartovací zvyšok, nechajú tak -- to je ich odpad --
veľmi komplexná zmes materiálov,
ale predovšetkým plasty.
Vyberieme von veci, ktoré nie sú plastmi,
ako napríklad kovy, ktoré zvýšili, kobercovinu, penu, gumu,
drevo, sklo, papier, no čokoľvek.
Bohužiaľ, niekedy dokonca aj mŕtve zviera.
A ide to do prvej časti nášho procesu, ktorá je podobná tradičnej recyklácii.
Preosievame materiál, používame magnety,
a vzduchovú klasifikáciu.
V tejto fáze to vyzerá ako továreň Willyho Wonka.
Na konci tohto procesu máme zmiešaný plastový kompozit:
rôzne druhy plastu
a rôzne stupne plastu.
Toto potom ide do sofistikovanejšej fázy nášho procesu,
a skutočne zložitý, viac-krokový proces separácie sa začína.
Rozomieľame plast do veľkosti nechtu na vašom malíčku.
Používame vysoko automatizovaný proces
na roztriedenie tých plastov,
nielen podľa typu, ale aj podľa stupňa kvality.
A na konci tohto procesu
vznikajú malé vločky plastu:
jeden typ, jedna kvalita.
Následne používame optické triedenie na rozdelenie toho materálu.
Zmiešame to do 25 ton tažkých siláží.
Vtlačíme ten materiál do lisov, kde ho roztopíme,
vtlačíme cez maličké diery,
a spravíme pruhy podobné špagetám.
Tieto pruhy rozsekáme
na tzv. pilulky.
A toto sa stáva menou pre plastový priemysel.
To je ten istý materiál,
ktorý by ste vyrobili z ropy.
A dnes
to vyrábame z vašich starých vecí
a ide to rovno do vašich nových vecí.
(Potlesk)
Takže teraz, namiesto toho, aby vaše veci končili
na kope v rozvojovej krajine
alebo doslova zhoreli,
ich môžete nájsť
späť na vašom stole vo forme nových produktov,
vo vašej kancelárii,
alebo znovu fungujúcimi vo vašom dome.
A toto je len zopár príkladov
spoločností, ktoré náš plast kupujú,
aby vymenili panenský plast
pre výrobu nových produktov.
Tak teda dúfam, že som zmenil Váš pohľad
aspoň na niektoré veci vo Vašom živote.
Vzali sme si príklad od matky prírody.
Matka príroda plytvá málo,
prakticky všetko znovu využíva.
A ja dúfam, že sa na seba prestanete pozerať ako na spotrebiteľov --
to je pomenovanie, ktoré som nenávidel po celý život --
a budete o sebe rozmýšľať ako o tých, ktorí užívajú zdroje v jednej forme,
až kým sa transformujú do formy inej
pre ďalšie použitie neskôr.
A nakoniec, dúfam, že so mnou budete súhlasiť,
aby sme trochu pozmenili to posledné pravidlo batoľata
na: "Ak je to pokazené, tak je to moje."
Ďakujem za Váš čas.
(Potlesk)