Sunt gunoier.
Am devenit gunoier
pentru că urăsc risipa.
Sper că în următoarele 10 minute
vă veți schimba perspectiva
despre lucrurile materiale din viața voastră.
Să începem cu începutul.
Gândiți-vă cum era când erați copii.
Cum percepeați lucrurile din viața voastră?
Poate că aveați regulile acestui puști.
L-am văzut primul, e al meu;
toată grămada asta de lucruri e a mea;
cu cât am mai multe, cu atât mai bine;
și, desigur, dacă e stricat, e al tău.
(Râsete)
După 20 de ani în industria reciclării,
mi-am dat seama că
nu renunțăm la aceste reguli
când devenim adulți.
Să vă spun de ce cred asta.
Pentru că în fiecare zi
la centrele noastre de reciclare din lumea întreagă
primim 500 de tone
de lucruri aruncate de oameni.
Pare mult 500 tone pe zi,
dar e o picătură minusculă din bunurile durabile
aruncate anual în lume -
mai puțin de 1%.
Națiunile Unite estimează că
40 de milioane de tone
de deșeuri electronice
sunt aruncate în lume în fiecare an.
Acesta e sectorul de deșeuri cu cea mai mare creștere.
Dacă adaugi alte bunuri durabile, precum automobile și altele,
cifrele se dublează.
Cu cât o țară e mai dezvoltată,
cu atât munții de gunoaie cresc.
Privind acești munți,
cei mai mulți văd gunoaie.
Dar noi vedem „mine de suprafață”
fiindcă multe materii prime prețioase au fost folosite
la fabricarea acelor lucruri.
Și devine din ce în ce mai important
să găsim o cale să extragem materiile prime
din acest flux complicat al deșeurilor.
Am tot auzit săptămâna asta la TED
că lumea devine tot mai mică, cu tot mai mulți oameni
care vor tot mai multe lucruri.
Bineînțeles, vor jucăriile și uneltele
pe care noi le pretindem ca de la sine înțeles.
Și din ce sunt făcute jucăriile și uneltele
pe care le folosim zilnic?
În principal, din diverse tipuri de plastic și metal.
Metalul îl obținem de obicei
din minereuri pe care
le extragem din mine
tot mai largi și tot mai adânci.
Plasticul îl obținem din petrol.
Pentru a-l extrage, mergem în regiuni
tot mai îndepărtate și forăm tot mai adânc.
Toate aceste practici
au implicații economice și ecologice uriașe
pe care le vedem deja.
Vestea bună e că începem să recuperăm materiale din deșeuri;
începem să reciclăm lucrurile aruncate,
mai ales în anumite regiuni din lume, ca în Europa,
unde există regulamente de reciclare
care impun ca deșeurile să fie reciclate
corespunzător.
Metalele din deșeuri sunt materialele
majoritar reciclate.
Cu alte cuvinte -
și mă folosesc de oțel ca exemplu pentru metale,
pentru că e cel mai des întâlnit -
dacă deșeurile tale ajung la reciclare,
probabil că 90% din metale
vor fi recuperate și refolosite în alte scopuri.
Materialele plastice au o soartă diferită.
Mai puțin de 10% sunt reciclate.
De fapt, circa 5%.
Restul sunt arse sau îngropate.
Cei mai mulți cred că asta se întâmplă fiindcă
plasticul are valoare mică.
Dar, de fapt, plasticul e de câteva ori mai valoros decât oțelul.
În fiecare an, în lume, cantitatea de plastic
produsă și consumată
e superioară celei de oțel.
De ce un material atât de abundent și valoros
nu e reciclat la fel de des
ca materialele mai puțin valoroase?
Pentru că metalele
sunt ușor de separat
de alte materiale sau alte metale.
Au densități diferite.
Au proprietăți electrice și magnetice diferite.
Și au și culori diferite.
Deci, e ușor pentru un om sau o mașină
să separe metalele
de alte metale sau alte materiale.
Materialele plastice au densități foarte apropiate.
Au proprietăți magnetice și electrice
identice sau similare.
Și plasticul poate fi de orice culoare,
așa cum bine știți.
Metodele tradiționale de separare a materialelor
nu se pot aplica la plastic.
Pentru că metalele sunt ușor de reciclat manual
multe din deșeurile din țările dezvoltate -
și, trist, mai ales din Statele Unite
unde reciclarea nu e reglementată ca în Europa -
ajung în țările în curs de dezvoltare
pentru a fi reciclate ieftin.
Pentru un dolar pe zi, oamenii caută prin deșeurile noastre.
Extrag ce pot, majoritatea fiind metale,
plăci electronice, etc.
și lasă în urmă ce nu pot recupera,
cel mai adesea, materialele plastice.
Sau ard plasticul ca să recupereze metalul,
așa cum vedeți în acest incinerator.
Și adună metalele cu mâna.
Deși poate e o soluție ieftină,
afectează cu siguranță
mediul și sănătatea oamenilor.
Eu o numesc „arbitraj ecologic”.
Și nu e corect, e periculos
și nu e sustenabil.
Plasticul e atât de abundent -
și, apropo,
celelalte metode nu ajută la recuperarea lui, evident -
dar oamenii încearcă să-l recupereze.
Iată doar un exemplu.
Iată o fotografie făcută în cel mai mare
cartier sărac din lume, în Mumbai, India.
Ei depozitează plasticul pe acoperiș.
Îl aduc în mici ateliere ca acestea și
oamenii încearcă din greu să separe plasticul
după culoare, formă, textură,
cu orice metodă pot.
Uneori apelează la așa-numita tehnică „arde și miroase”,
în care ard plasticul și miros fumul
pentru a determina tipul de plastic.
Niciuna din aceste metode nu rezultă
într-o reciclare cantitativă.
Și apropo,
nu încercați această metodă acasă.
Ce putem face cu plasticul, acest material
pe care obișnuiam să-l numim materialul epocii spațiale?
Cred că e mult prea valoros și mult prea abundent
ca să îl îngropăm
sau să îl incinerăm.
Acum 20 de ani, am început să meșteresc în garaj
și mă gândeam cum să separ
aceste materiale similare;
am apelat la mulți prieteni
din industria minieră și cea a materialelor plastice
și am vizitat laboratoarele miniere din lumea întreagă.
La urma urmelor, facem minerit de suprafață.
Și am spart codul.
Asta e ultima frontieră în reciclare.
Plasticul e ultimul material
important care încă nu e reciclat în masă.
În cele din urmă, am descoperit cum să facem asta.
În acest proces, am recreat
modul în care plasticul este produs.
Metoda tradițională folosește
petrol și produse petrochimice.
Descompui moleculele, le recombini într-un anumit mod
pentru a crea minunatele materialele plastice de care ne bucurăm zilnic.
Ne-am zis că trebuie să fie un mod mai sustenabil să le producem.
Sustenabil nu doar ecologic,
ci și economic.
Un punct bun de plecare sunt deșeurile.
Nu costă la fel de mult ca petrolul
și există din abundență,
după cum ați văzut din fotografii.
Pentru că nu descompunem plasticul în molecule
și nu le recombinăm,
folosim o abordare minieră de extragere a materialelor.
Astfel cheltuielile pentru echipamente
scad semnificativ
și economisim multă energie.
Nu știu ce alte proiecte din ziua de azi
economisesc 80 - 90% din energie
în comparație cu metodele tradiționale de producție.
În loc să irosim sute de milioane de dolari
să ridicăm o fabrică de produse chimice
care va produce un singur tip de plastic,
fabrica noastră poate produce orice tip de plastic.
Și înlocuim treptat
plasticul făcut din produse petrochimice.
Emisiile de CO2 ale clienților noștri
sunt reduse semnificativ.
Ei reușesc să închidă cercul cu produsele lor.
Și astfel realizează produse mai sustenabile.
În timpul rămas,
vreau să vă arăt cum facem asta.
Începem cu mașinile care taie metalul în bucăți mici.
Ele recuperează metalul
și lasă în urmă niște resturi,
un amestec complex de materiale,
în general plastic.
Noi extragem materialele care nu conțin plastic,
precum metalul lăsat în urmă, stofă, spumă, cauciuc,
lemn, sticlă, hârtie, orice.
Mai găsim și câte un animal mort, din nefericire.
Prima etapă a procesului de reciclare e mai tradițională.
Cernem materialul, folosim magneți,
filtre cu aer.
Până acum totul arată ca fabrica Willy Wonka.
La sfârșitul procesului, avem un amestec de plastic:
avem multe tipuri de plastic
de calitate diferită.
Materialul ajunge în partea mai sofisticată a procesului,
unde încep munca grea și procesul de separare.
Tocăm plasticul până obținem bucăți de mărimea unghiei.
Folosim un proces automatizat
pentru a tria plasticul,
nu doar după tip, ci și după calitate.
Și la sfârșitul acelui proces
obținem fulgi de plastic:
de același tip și aceeași calitate.
Apoi folosim senzori optici pentru a sorta plasticul după culoare.
Îl amestecăm în silozuri de 23 de tone.
Materialul e extrudat și topit,
e trecut printr-o matriță cu găuri mici,
din care rezultă fâșii lungi de plastic.
Tăiem fâșiile și
obținem granule.
Și ele devin devize în industria plasticului.
E același material pe care
l-ai obține din petrol.
Și azi
îl producem din deșeuri,
care vor da naștere la produse noi.
(Aplauze)
În loc ca deșeurile să sfârșească
pe un deal dintr-o țară în curs de dezvoltare
sau să fie incinerate,
ele pot fi reciclate și
pot ajunge din nou ca produse noi
în biroul tău
sau la tine acasă.
Acestea sunt doar câteva dintre
companiile care cumpără plasticul nostru,
și înlocuiesc plasticul virgin
în procesul de producție.
Sper că am reușit să vă fac să priviți
altfel lucrurile din viața voastră.
Noi ne-am inspirat din natură.
Natura risipește foarte puțin,
practic refolosește tot.
Sper că nu vă veți mai considera consumatori -
e o etichetă pe care am urât-o toată viața -
și veți considera că folosiți un tip de resurse
care pot lua o altă formă
pentru a fi folosite mai târziu.
Sper că sunteți de acord
să schimbăm ultima regulă a puștiului și
să spunem: „Dacă s-a stricat, tot lucrul meu e.”
Vă mulțumesc pentru timpul acordat.
(Aplauze)