Es esmu mistkastnieks.
Jums varētu šķist interesanti, ka es par tādu kļuvu,
jo pagalam neieredzu atkritumus.
Turpmākajās desmit minūtēs es ceru
mainīt Jūsu domāšanas veidu
par daudzām lietām Jūsu dzīvē.
Es vēlos sākt no paša sākuma.
Atcerieties laikus, kad vēl bijāt bērns.
Kā Jūs skatījāties uz lietām savā dzīvē?
Iespējams viss likās kā šie bērnišķīgie noteikumi:
tas ir mans, ja to pirmais ieraudzīju;
visa mantu kaudze ir mana, ja es kaut ko no tās veidoju;
jo vairāk mantu man ir, jo labāk.
Kā arī protams: ja kaut kas ir saplēsts, tad man to nevajag.
(Smiekli)
Pēc pārstrādes rūpniecībā pavadītiem 20 gadiem,
man ir kļuvis skaidrs,
ka, kļūstot pieauguši, mēs ne vienmēr atsakāmies no šiem
bērnišķīgajiem "likumiem".
Ļaujiet man paskaidrot, kādēļ tā uzskatu.
Tāpēc, ka ik dienu
mūsu pārstrādes rūpnīcās visā pasaulē
mēs apstrādājam apmēram miljons mārciņu
cilvēku izmesto, nevēlamo mantu.
Miljons mārciņu dienā izklausās daudz,
taču tas ir mazs piliens no visā pasaulē
katru gadu mēslainē izmestajām, nolietotajām mantām.
Labi, vispār mazāk par vienu procentu.
Taisnību sakot, Apvienotās Nācijas lēš,
ka katru gadu pasaulē
mēslainē izmet
apmēram 85 miljardus mārciņu elektronisko atkritumu
un tas ir tikai viens no visstraujāk pieaugošajiem atkritumu veidiem.
Ja pieskaitām klāt citas noderīgas lietas kā automašīnas un tā tālāk,
šie skaitļi vairāk kā divkāršojas.
Un, protams, jo attīstītāka ir valsts,
jo lielāki ir arī šie atkritumu kalni.
Skatoties uz šādiem kalniem,
lielākā daļa cilvēku redz atkritumus.
Mēs redzam virszemes atradnes.
Iemesls, kāpēc mēs redzam tās kā atradnes, ir tāpēc, ka tur var atrast daudz vērtīgu izejvielu,
kas tika izmantotas, lai izveidotu visu šo lielo mantu daudzumu.
Arvien svarīgāks kļūst tas,
lai mēs saprastu, kā iegūt šīs izejvielas
no šiem ārkārtīgi sarežģītajiem veidojumiem atkritumos.
Iemesls, kā jau mēs visu nedēļu esam dzirdējuši TED,
pasaule kļūs arvien mazāka ar arvien vairāk cilvēkiem tajā,
kas vēlas arvien vairāk un vairāk lietu.
Protams, viņi vēlas rotaļlietas un darbarīkus,
ko daudzi no mums uzskata par pašsaprotamām lietām.
Un kas ir tas, no kā tiek veidotas šīs rotaļlietas un darbarīki,
ko mēs izmantojam ik dienu?
Pārsvarā tas ir kāds no neskaitāmajiem plastmasas vai metālu veidiem.
Metāli, kas parasti tiek iegūti
no rūdām, ko izrok
arvien paplašinātās raktuvēs
un arvien padziļinātās raktuvēs visā pasaulē.
Plastmasu mēs iegūstam no naftas,
pēc kuras dodamies uz arvien attālākām vietām
un urbjam arvien dziļākas akas, lai to iegūtu.
Šādām darbībām ir
ievērojama ietekme uz ekonomiku un vidi,
ko jau šodien varam saskatīt.
Labā ziņa ir tā, ka mēs sākam atgūt materiālus no izlietotajām lietām
un pārstrādāt šīs lietas,
sevišķi tādās pasaules daļās kā Eiropa,
kur vietām pastāv pārstrādāšanas politika,
kas nosaka, ka konkrētai lietai jātiek pārstrādātai
atbildīgi.
Lielākā daļa no tā, ko iegūstam no atkritumiem,
ja tas nonāk līdz otrreizējai pārstrādei, ir metāli.
Lai to uzskatāmi parādītu,
es kā metāla pārstāvi minu tieši tēraudu,
jo tas ir visbiežāk sastopamais no metāliem,
ja Jūsu mantas nonāk līdz pārstrādei,
tad visticamāk vairāk kā 90% no metāliem,
tiks atgūti un atkārtoti izmantoti citām vajadzībām.
Ar plastmasu ir pavisam cits stāsts:
to atgūst mazāk par 10 procentiem.
Visticamāk, ka pat mazāk, vien kādus 5%.
Lielākā daļa no tā visa tiek sadedzināta vai atstāta izgāztuvēs.
Lielākā daļa cilvēku uzskata, ka tas ir tāpēc, ka plastmasa ir mazvērtīgs
un izmetams materiāls.
Taču patiesībā, plastmasa ir daudzkārt vērtīgāka par tēraudu.
Katru gadu plastmasu pasaulē ražo un patērē
arvien vairāk un vairāk
nekā tēraudu.
Tad kādēļ tik vērtīgs un plaši pielietots materiāls
netiek atjaunots tik lielos mērogos,
kā mazāk vērtīgāks materiāls?
Tas, galvenokārt, ir tādēļ, ka
metālus ir ļoti vienkārši pārstrādāt, sašķirojot
no citiem materiāliem un vienu no otra.
Tie ir ļoti atšķirīgi pēc blīvuma.
Tiem ir atšķirīgas elektriskās un magnētiskās īpašības.
Tiem ir pat atšķirīgas krāsas.
Tāpēc vai nu mehāniskām iekārtām, vai cilvēkiem ir ļoti vienkārši
sašķirot šos metālus,
atdalot vienu no otra vai no citiem metāliem.
Plastmasām blīvuma pakāpes pārklājas ļoti šaurā amplitūdā.
Tām ir identiskas vai ļoti līdzīgas
elektriskās un magnētiskās īpašības.
Un, kā jau Jūs droši vien zināt,
jebkura plastmasa var būt jebkurā krāsā.
Tātad, tradicionālie veidi, kā šķirot un atdalīt materiālus
plastmasām vienkārši neder.
Vēl svarīgs aspekts, kāpēc metālus ir vienkāršāk pārstrādāt ar cilvēku palīdzību,
ir tas, ka liela daļu mantu no attīstītajām valstīm,
un ar nožēlu jāsaka, sevišķi no Savienotajām Valstīm,
kur mums nav nekādas pārstrādes politikas, kā šeit, Eiropā,
tiek vestas uz attīstības valstīm,
lētākai pārstrādei.
Cilvēki tur, par mazāk kā dolāru dienā, šķiro mūsu mantas.
Viņi sašķiro to, ko var, kas pārsvarā ir metāli —
shēmas plates un tā tālāk
un atstāj paliekam galvenokārt to, ko nevar izmantot,
kas atkal galvenokārt ir plastmasa.
Vai arī viņi sadedzina plastmasu, lai tiku pie metāliem,
tādās atkritumu kurtuvēs, kā Jūs redzat šeit.
Un pēc tam metālus izlasa ar rokām.
Kamēr šis varbūt ir zemu izmaksu risinājums,
tas noteikti nav labs vides
vai cilvēka veselības drošības risinājums.
Es to saucu, par vides šķirējtiesu.
Tas nav ne godīgi, ne droši,
nedz arīdzan ilgtspējīgi.
Tāpēc, ka plastmasa ir tik lielos daudzumos,
un, starp citu,
iepriekšējās metodes acīmredzami nenodrošina plastmasas atkārtotu izmantošanu,
taču cilvēki tomēr cenšas to izdarīt.
Šis ir tikai viens piemērs.
Šo fotogrāfiju es uzņēmu stāvot uz jumta
vienā no lielākajām izgāztuvēm pasaulē Mumbajā, Indijā.
Viņi glabā plastmasas atkritumus uz jumtiem.
Tad pārvieto zem jumtiem uz mazām darbnīcām, kā šī,
un cilvēki ļoti cītīgi mēģina sašķirot plastmasu,
pēc krāsas, pēc formas, pēc taustes,
pēc jebkādas tehnikas.
Un dažkārt viņi to dara izmantojot, tā saukto "aizdedzini un pasmaržo" tehniku,
kad plastmasa tiek dedzināta un tās dūmi ieelpoti,
lai mēģinātu noteikt plastmasas veidu.
Neviens no šiem paņēmieniem nerezultējas kādā ievērojamā
pārstrādes veidā.
Un, starp citu,
lūdzu nemēģiniet to atkārtot mājās.
Tātad, ko lai mēs darām ar šo kosmosa gadsimta materiālu?
Vismaz tā mēs to sākām dēvēt — par kosmosa gadsimta materiālu.
Vismaz es noteikti ticu, ka tas ir pārāk vērtīgs un tā ir pārāk daudz,
lai turpinātu to atgriezt zemē
vai pavisam noteikti — pārvērst dūmos.
Un tā, pirms apmēram 20 gadiem, es sāku ķimerēties savā garāžā,
cenšoties atrast veidu kā atdalīt
šos ļoti līdzīgos materiālus vienu no otra,
un galu galā iesaistīju daudzus savus draugus
atradņu pasaulē, un plastmasas pasaulē,
un mēs sākām doties uz raktuvju laboratorijām visā pasaulē.
Tāpēc, ka galu galā, mēs darbojamies ar virszemes atradnēm,
Un visbeidzot mēs "uzlauzām kodu".
Šis ir pēdējais pārstrādes šķērslis,
Tas ir pēdējais visplašāk izmantotais materiāls,
ko nepieciešams atjaunot jebkurā vērā ņemamā daudzumā uz šīs zemes.
Un visbeidzot mēs izdomājām, kā to izdarīt.
Procesa gaitā, mēs sākām atkārtoti izzināt
kā plastmasas rūpniecības nozare rada plastmasu.
Tradicionālais veids, kā to iegūt
ir no naftas vai petroķimikālijām.
Tiek sašķeltas molekulas, tad tās tiek specifiski pārkombinētas,
izveidojot tās brīnišķīgās plastmasas, ko mēs izbaudām katru dienu.
Mēs uzstājām, ka ir jābūt kādam daudz ilgtspējīgākam plastmasas ražošanas veidam.
Un ne tikai ilgtspējīgam no vides saglabāšanas skatpunkta,
bet ilgtspējīgam arī no ekonomiskā viedokļa.
Laba vieta, kur sākt, ir atkritumi.
Tie noteikti neizmaksā tik dārgi, kā nafta un
to ir atliku likām,
kā jau Jūs cerams redzējāt fotogrāfijās.
Tāpēc, ka mēs nešķeļam plastmasu molekulās
un nepārkombinējam tās,
mēs izmantojam tādas pašas metodes, kā citu materiālu ieguvē.
Tādā veidā mums ir ievērojami zemākas kapitāla izmaksas
mūsu tehniskajām iekārtām.
Mēs ietaupām milzīgu enerģijas daudzumu.
Nezinu, cik daudz citu projektu pasaulē šobrīd
spēj ietaupīt 80 līdz 90% no enerģijas daudzuma
salīdzinot ar tradicionālo produkta izstrādes veidu.
Tā vietā, lai ieguldītu vairākus simtus miljonus dolāru
ķīmiskās rūpnīcas uzcelšanai,
kas spēs ražot tikai vienu no plastmasas veidiem visu tās darbības laiku,
mūsu rūpnīcas spēj ražot jebkuru plastmasu, ko mēs tajā vispirms ievadām.
Mēs veidojam ilgtošu aizstājēju
tai plastmasai, kas ir veidota no petroķimikālijām.
Mūsu klienti ar prieku var
ietaupīt milzīgus daudzumus CO2.
Viņi spēj noslēgt savu produktu aprites ciklu.
Un spēj radīt ilgtspējīgākus produktus.
Šajā īsajā, man atvēlētajā laika sprīdī,
es vēlos Jums sniegt mazu ieskatu tajā, kā mēs to paveicam.
Tas sākas ar metāla pārstrādātājiem, kas sasmalcina mūsu atkritumus sīkās druskās.
Tie savāc metālus
un aiz sevis atstāj t.s. pārpalikumu druskas — pārstrādātāju atkritumus —
ļoti komplekss materiālu maisījums,
kas galvenokārt sastāv no plastmasas.
Mēs izņemam ārā to, kas nav plastmasa,
kā, piemēram, palikušos metālus, tekstilizstrādājumu paliekas, putuplastu, gumiju,
koku, stiklu, papīru, jebko, ko iedomājaties.
Dažkārt pat kādu mirušu dzīvnieku, diemžēl.
Un tas viss nonāk pirmajā mūsu procesa daļā, kas ir gandrīz kā tradicionālā šķirošana pārstrādei.
Mēs izmantojam sietus, mēs izmantojam magnētus,
mēs izmantojam gaisa klasifikāciju.
Šajā posmā tas viss izskatās kā Villija Vonkas fabrika.
Šī procesa beigās, mums ir dažādu plastmasu sajaukums:
daudzas dažādas plastmasas
un dažādu pakāpju plastmasas.
Tas noved pie daudz sarežģītākas procesa daļas,
kad sākas patiešām grūtais darbs — daudzkārtējas atdalīšanas process.
Mēs sasmalcinām plastmasu līdz apmēram mazā pirkstiņa naga lielumam.
Izmantojot augsti automatizētas iekārtas,
lai sašķirotu plastmasas,
ne tikai pēc tipa, bet arī pēc pakāpes.
Un šī procesa beigās
tiek iegūtas plastmasas pārslas:
viena tipa, vienas pakāpes.
Tad mēs izmantojam optisko šķirošanu, lai šo materiālu sašķirotu pēc krāsas.
Mēs samaisām to 50 000 mārciņu maisītāju tvertnēs.
Tad ievietojam materiālu izspiedējā, kur to izkausējam,
izvadam caur nelielām atverēm,
izveidojot spageti formas plastmasas sloksnes.
Tad mēs sagriežam šīs sloksnes
tā sauktajās granulās.
Un tās kļūst par plastmasas rūpniecības nozares valūtu.
Šis ir tas pats materiāls,
ko Jūs iegūtu no naftas.
Un šodien,
mēs to spējam ražot no Jūsu vecajām lietām, atkritumiem
un tas atkal kļūs par Jūsu jaunajām mantām
(Aplausi)
Tātad tagad, tā vietā, lai Jūsu mantas mētātos
atkritumu nogāzēs kādā attīstības valstī
vai burtiski pārvērstos dūmos,
Jūs varat atrast savas nolietotās, vecās lietas
stāvot atpakaļ uz Jūsu darba galda, jaunos produktos,
Jūsu birojos,
vai Jūsu mājās.
Un šie ir tikai daži piemēri
no uzņēmumiem, kas iegādājas un izmanto mūsu plastmasu,
jaunu produktu veidošanā,
aizstājot tradicionālo plastmasu.
Es ceru, ka esmu mainījis veidu, kā Jūs lūkojaties uz
vismaz daļu no lietām Jūsu dzīvēs.
Mēs ņemam piemērus no mātes dabas.
Māte daba iznieko pavisam nedaudz,
atkārtoti izmantojot tik pat kā visu.
Un es ceru, ka Jūs beigsit lūkoties uz sevi kā patērētāju,
šis apzīmējums man vienmēr ir riebies,
un domāsit par sevi kā vienas resursu formas lietotāju,
līdz to pārveido citā formā,
lai to varētu izmantot savādāk citā laikā.
Un, visbeidzot, es ceru, ka Jūs esat vienisprātis ar mani,
ka kaut mazliet ir jāmaina pēdējais no bērnišķīgajiem noteikumiem
uz: "Ja tas ir salūzis, tas ir mans."
Paldies par Jūsu atvēlēto laiku.
(Aplausi)