Jsem popelář.
A možná vám to příjde zajímavé, že jsem se stal popelářem,
protože naprosto nesnáším plýtvání.
Věřím, že během příštích deseti minut
změním způsob, jakým vidíte
mnoho věcí ve vašem životě.
A chtěl bych začít na úplném počátku.
Pomyslete na dobu, kdy jste byli dětmi.
Jak jste se dívali na věci ve vašem životě?
Možná nějak tak, jako jsou tyto pravidla batolat:
Je to moje, pokud jsem to viděl jako první.
Všechno na kupě je moje, pokud něco stavím.
Čím více věcí mám, tím lépe.
A samozřejmě, je to tvoje, pokud je to rozbité.
(Smích)
Po tom, co jsem strávil zhruba 20 let v odvětví recyklace
mně bylo celkem jasné,
že ne vždy opouštíme tyto pravidla batolat
jakmile se staneme dospělými.
A dovolte mi, abych vám vysvětlil, proč se na to tak dívám.
Každým dnem nám
v našich recyklačních továrnách všude ve světě
projde rukama zhruba ½ milionu kg
věcí co lidé vyhodili.
½ milionu kg se může zdát jako hodně věcí,
ale to je jen kapka spotřební zboží,
které je vyhozeno každým rokem na světě --
méně než jedno procento.
Pravdou je, že Spojené Národy odhadují,
že se na světě vyhodí přes 40 miliard kilogramů
elektronických zařízení.
každým rokem.
A toto je jedna z nejprogresivnějších částí našeho odpadového proudu.
A když k tomu přidáte další spotřební zboží jako auta a tak dále,
tyto čísla se více než zdvojnásobí.
A samozřejmě čím více rozvinutá země je,
tím vetší jsou tyto hory odpadu.
Když se na tyto hory podíváte,
většína lidí vidí odpadky.
My vidíme povrchové doly.
A ten důvod, proč vidíme doly je ten, protože je v nich mnoho cenných materiálů,
které se využívají k výrobě těchto věcí.
A do popředí zájmu se nyní dostává potřeba
zjistit jak tyto cenné materiály dostat
z těchto velmi komplikovaných odpadových proudů.
Jak jsme celý týden slyšeli zde na TEDu,
svět se stává menším místem s více lidmi,
kteří chtějí více a více věcí.
A samozřejmě, že chtějí více hraček a nářadí,
které mnozí považujeme za samozřejmost.
A co se používá k výrobě těchto hraček a nářadí,
které využíváme každý den?
Především je to mnoho druhů plastů a mnoho druhů kovů.
A ty kovy obvykle dostáváme
z rudy, kterou těžíme
ze stále se rozšiřujících
a hlubších dolů na celém světě.
A plasty děláme z ropy,
kterou získáváme z více odlehlých oblastí
a vrtáme ještě hlouběji, abychom ji dostali.
Tyto postupy mají
značné ekonomické a ekologické dopady,
které již nyní začínáme pozorovat.
Dobrá zpráva je, že začínáme získávat tyto materiály i z věcí, co dosloužily
a začínáme tyto staré věci recyklovat,
především v jistých částech světa jako třeba zde v Evropě,
kde jsou nastaveny postupy pro recyklaci,
které zaručují, že jsou věci recyklovány
zodpovědným způsobem.
Z většiny z našich starých věcí,
které zrecyklujeme, získáváme kovy.
Abychom to porovnali --
a jako zástupce kovů použiju ocel,
protože je to nejběžnější kov --
pokud se vaše věci dostanou k recyklaci,
pravděpodobně přes 90% všech kovů
se získají nazpět a opět použijí k jinému účelu.
Plasty jsou ale naprosto jiný případ:
méně než 10% se znovu zužitkuje.
Ve skutečnosti je to spíše 5%.
Většina je spálena nebo uložena na skládce.
Mnoho lidí si myslí, že je to protože plasty jsou materiál k vyhození,
jelikož má malou hodnotu.
Ale ve skutečnosti jsou plasty několikrát cennější než ocel.
Každým rokem se na světě vyprodukuje
a využije více plastu než oceli,
přepočteno na objem.
Proč se tedy takto častý a cenný materiál
nerecykluje zdalekta v takové míře
jako méně cenný materiál?
Převážně protože
kovy se recyklují poměrně snadno,
narozdíl od jiných materiálů a kovy se dají rozlišit.
Mají velmi rozdílné hustoty.
Mají rozdílné elektrické a magnetické vlastnosti.
A dokonce mají rozdílnou barvu.
Je tudíž velmi jednoduché pro lidi nebo stroje
tyto kovy rozdělit
jeden od ruhého a od jiných materiálů.
Plasty maji přesahující hustotu na velmi malém rozmezí.
Mají buď identické nebo velmi podobné
elektrické a magnetické vlastnosti.
A plasty mohou mít jakkoukoliv barvu,
jak zajisté velmi dobře víte.
Tradiční metody rozdělování materiálů
tedy prostě u plastů nefungují.
Dalším důsledkem toho, že se kovy dají jednoduše recyklovat lidmi je,
že mnoho našeho odpadu z rozvinutých zemí --
a bohužel, právě ze Spojených států,
které nemají žádné recyklační strategie jako zde v Evropě --
končí v rozvojových zemích
kde se recykluje levněji.
Lidé se za jeden dolar denně budou prohrabávat odpadem.
Odeberou co mohou, což jsou především kovy --
desky s plošnými spoji atd. --
a nechají na místě to, co nemohou znovy využít,
což jsou opět většnou plasty.
Nebo zapálí plasty, aby se dostali ke kovům
ve spáleništích jako vidíte zde.
A získávají kovy ručně.
Ačkoliv toto řešení může být velmi levné,
zajisté není velmi ekologické
nebo zdravotně nezávadné.
Já toto nazývám ekologická arbitráž.
A není to fér, není to bezpečné
a není to dlouhodobě udržitelné.
I přestože máme plastů opravdu mnoho --
a mimochodem,
tyto další metody nevedou ke znovuvyužití plastů samozřejmě --
lidé se snaží o získání plastů při recyklaci.
Toto je pouze jeden příklad.
Tohle je fotografie, kterou jsem pořídil ze střechy
jednoho z největších slumů na světě v Bombaji v Indii.
Uskladňují plasty na střeše.
Poté je přinesou z těch střech do malých dílen jako jsou tyto
a lidé se velmi snaží tyto plasty roztřídit
podle barvy, tvaru nebo pocitu
za pomoci jakkýchkoliv dostupných technik.
A často se uchýlí k něčemu zvanému technika "zapal a přičichni"
kdy zapálí plast a poté čichají výpary
a snaží se takto zjistit druh plastu.
Žádná z těchto technik však nevede k žádnému velkému
objemu recyklace.
A mimochodem,
prosím nezkoušejte tuto techniku doma.
Co tedy budeme dělat s tímto materiálem vesmírné doby,
který jsme tak alespoň dříve nazývali? S plasty?
Já si zajisté myslím, že je příliš cenný a příliš hojný na to
abychom ho dávali k odpadu
nebo aby skončil jako dým.
Zhruba před 20 lety jsem se začal v mé garáži v tomto šťourat
a snažil se zjistit jak rozdělit
tyto velmi podobné materiály jeden od druhého
a nakonec naverboval mnoho mých přátel
z oboru těžařství a z oboru plastů
a společně jsme začali jezdit do těžebních laboratoří všude na světě.
Koneckonců děláme přece povrchovou těžbu.
A nakonec jsme se dostali k výsledku.
Tohle je posledni mezník v recyklaci.
Je to poslední podstatný materiál,
který musíme ve značném množství získat ze Země.
A konečně jsme přišli jak na to.
A během tohoto procesu jsme začali znovu vytvářet
postupy, jak se dělají plasty v továrnách.
Tradiční způsob jak dělat plasty
je za použití ropy a ropných produktů.
Rozložíte molekuly, překombinujete je velmi specifickým způsobem
aby jste vytvořili všechny tu úžasné plasty, které denně používáme.
Řekli jsme si, že přece musí být udržitelnější způsob jak dělat plasty.
Ale ne udržitelné pouze z ekologického pohledu,
ale také udržitelné z pohledu ekonomického.
Dobré místo kde začít je u odpadů.
Určitě nestojí tolik co ropa
a je ho spousta
jak jste si jistě všimli na fotografiích.
A protože nerozkládáme plasty na molekuly
a pak je přeskládáváme,
používámek získání materiálu těžební postupy.
V naší továrně máme také
podstatně nižší výdaje.
Ušetříme neskutečné množství energie.
Nevím kolik dalších projektů na naší planetě v dnešní době
může ušetřit 80 až 90 procet energie
v porovnání s výrobou tradičním způsobem.
A namísto spláchnutí několika stovek milionů dolarů
k postavení chemické továrny,
která bude produkovat pouze jeden druh plastu,
naše továrna může dělat jakkýkoliv plast, který jí dáme.
A také bezplatně změníme
ty plasty, které jsou udělány z ropných produktů.
Naši zákazníci tímto ušetří
obrovské množství CO2.
S jejich produkty se pak starají o uzavření cyklu.
A jejich produkty jsou mnohem více ekologické.
Během chvilky, kterou mám
vám chci ukázat postup, který u tohoto používáme.
Začíná to s recyklátoru kovů, které rozsekají náš materiál na malé kousky.
Získají kovy
a zanechají to, co se nazývá zbytkový odpad
což je mix různých materiálů,
ale především plasty.
Odejmeme z toho věci, které nejsou z plastu,
například kovy, které se nezachytily, koberce, pěnu, gumu,
dřevo, sklo, papír, v podstatě cokoliv.
Někdy dokonce i mrtvé zvíře, bohužel.
A jde to do první části našeho procesu, který je skoro jako tradiční recyklace.
Prosíváme tento materiál, využíváme magnety
a také třídění vzduchem.
V této chvíli to vypadá jako továrna Willyho Wonky.
Na konci tohoto procesu máme směsici mixovaných plastů,
mnoho rozlišných druhů plastů
a mnoho odlišných jakkostí plastů.
Tohle pak jde do složitější části našeho procesu,
a toto je opravdu těžká práce, začíná více krokový oddělovací proces.
Rozemeleme tento plast na velikost zhruba nehtu vašeho malíčku.
Používáme plně automatizovaný proces
k roztřídění těchto plastů
nejen podle typu, ale také podle jakkostí.
A jako konečný produkt této části procesu
jsou malé vločky plastu:
jeden typ, jedna jakost.
Pak používáme optické třídění podle barvy materiálu.
Zmixujeme to ve velkých mixovacíxh silech.
Tlačíme pak tento materiál přes extrudér, kde se taví
a protlačuje přes malé lisovací díry
a vytváří vlákno plastu jako špagety.
Tyto vlákna se pak nasekají
na něco čemu říkáme granule.
A tohle se stává platidlem v oboru plastů.
Je to ten samý materiál,
který dostanete z ropy.
A dnes
ho produkujeme ze starých věcí
a jde přímo zpět do nových věcí.
(Potlesk)
Takže nyní, místo aby váš odpad skončil
někde na kopci v rozvojové zemi,
nebo doslova skončil jako dým,
můžete najít vaše staré věci
zpátky na vašem stole jako nové produkty
ve vaší kanceláři,
nebo také u vás doma.
Tohle je pouze pár příkladů
společností, které kupují náš plast
a vyměňují nepoužitý plast
aby mohli udělat nové produkty.
Doufám, že jsem změnil váš pohled na
alespoň některé věci ve vašem životě.
Isnpirovali jsme se matkou přirodou.
Příroda má opravdu málo odpadu
a prakticky vše znovu použije.
A doufám, že se na sebe přestanete dívat jako na spotřebitele --
tuto nálepku jsem nenáviděl celý můj život --
a budete sami využívat zdroje v jedné formě,
dokud je nebude možno přeměnit v jinou formu,
aby se využila někdy jindy.
A nakonec doufám, že mi dovolíte
změnit trochu to poslední pravidlo batolat
na: "Když je to pokaženo, je to Mikovo"
Děkuji za váš čas.
(Potlesk)