Пет Мітчел: Яка історія цієї брошки?
Мадлен Олбрайт: Це розбита скляна стеля.
ПМ: Ох.
Гарний вибір, я б сказала, для TEDWomen.
МО: Найбільше часу я витрачаю, коли прокидаюсь вранці,
на намагання зрозуміти, що ж станеться.
І жодна б з цих брошок не з'явилася б,
як би не Садам Хусейн.
Я розкажу вам, як було.
Я пішла в ООН як посол.
Це було після війни в Перській Затоці.
Я була проінструктованим послом.
Припинення вогню було продовжено
серією санкцій і резолюцій
і мої інструкції
були казати постійно жахливі речі про Саддама Хусейна,
яких він заслуговував - він вторгся в іншу країну.
І ось зовсім неочікувано, вірш з'явився в газетах в Багдаді,
в якому я порівнювалась з багатьма речами,
але також з незрівнянною змією, підступною людиною.
І так сталось, що в мене була змія-брошка.
Тому я одягнула її, коли ми розмовляли про Ірак.
(Сміх)
І коли я вийшла до преси,
вони придивились і сказали "Чому ви одягли брошку-змію?"
Я сказала "Тому що Саддам Хусейн порівняв мене до незрівнянної змії"
І я подумала, це дуже цікаво.
Тому я пішла і купила багато брошок,
якій б насправді чудово відображали
мої думки про те, що ми будемо робити цього дня.
Ось так все почалось.
ПМ: Наскільки велика колекція?
МО: Досить велика.
Зараз вона подорожує.
У цей момент вона в Ідіанаполісі,
а була в Смітсонському інституті.
І вона подорожує з книжкою, що називається "Прочитайте мої брошки".
(Сміх)
ПМ: Хороша ідея.
Я пам'ятаю, коли ви були першою жінкою
Держсекретарем,
завжди було багато розмов
про ваше вбрання.
про ваш вигляд -
таке траплялось з багатьма жінками,
особливо, коли вони вперше займають якусь посаду.
Як ви почувались - в цілому?
МО: Звичайно, це звичайно дратує,
тому що ніхто ніколи не описує, в що був одягнений чоловік.
Але люди завжди звертали увагу на те, в що була вбрана я.
Цікавим було те, що
перед приїздом до Нью-Йорку у ролі посла,
я розмовляла з Джин Кіркпатрік, яка була моєю попередницею на цій посаді,
і вона сказала "Ви маєте позбутись професорського одягу.
Тепер ви маєте виглядати як дипломат."
Це дало мені велике роздолля у закупках.
Але все одно, були найрізноманітніші питання
про все, чи я вдягала капелюх? Якої довжини була моя спідниця?
І одна річ -
якщо ви пам'ятаєте Кондоліза Райс на якийсь захід взула чоботи,
і її розкритикували за те.
Але жодного чоловіка ніколи не критикували. Щонайменше.
ПМ: Це для всіх нас чоловіків і жінок
пошук нашого шляху визначення наших ролей,
таких, що б змогли змінити цей світ,
вплинути на майбутнє.
Як вам вдалось досягнути балансу,
поєднуючи жорсткий дипломатичний курс
і сильний голос цієї країни
до решти світу
і також як ви відчували себе
як мати, бабуся.
Як вам вдавалось з усім справлятись?
МО: Цікаво було, коли мене запитали,
як це бути першою жінкою Держсекретарем
одразу ж після мого обрання.
І я сказала "Знаєте, я вже 60 років жінка,
але тільки кілька хвилин Держсекретар."
Так і сталось.
(Сміх)
Але направду - мені подобається бути жінкою.
І що сталось -
і я думаю, що мабуть будуть деякі люди в аудиторії,
які мене зрозуміють -
Я пішла на першу зустріч, першу в ООН.
Ось коли все розпочалось,
тому що це дуже чоловіча організація.
І я сиджу там - серед 15 членів Ради Безпеки -
тобто 14 чоловіків сидять і витріщаються на мене,
і я думала - знаєте, як це в кожного з нас.
Ми хочемо зрозуміти кімнату,
чи подобаємось ми людям,
і чи вдасться нам сказати щось розумне?
І раптом я подумала, почекайте.
Я сиджу тут за табличкою "Сполучені Штати Америки".
І якщо я сьогодні не скажу слова,
тоді думка Америки не буде почута.
І це вперше я відчула таке почуття,
що я маю вийти з тіні
з мого нормального, неохочого жіночого стану
і вирішити, що я маю говорити від імені моєї країни.
І так траплялось ще в різні часи,
але я думаю була велика перевага у багато способів у тому,
що я жінка.
Я думаю, ми набагато краще
в міжособистісних стосунках,
і потім маємо здатність явно
казати про все відверто, коли необхідно.
Але я маю сказати вам, у мене наймолодша онука,
коли їй виповнилось сім років минулого року,
сказала своїй матері, моїй дочці,
"Що ж такого незвичного, що бабуся Медді була Держсекретарем?
Тільки дівчатка є Держсекретарями."
(Сміх)
(Оплески)
ПМ: Тому що за її життя - (МО: Так і буде.)
ПМ: Така зміна.
Коли ви подорожуєте по всьому світу,
що трапляється часто,
як ви оцінюєте
глобальну ситуацію з роллю жінок і дівчат?
На якому ми етапі?
МО: Я думаю, все повільно змінюється,
але очевидно є багато проблем
в країнах, де нічого не змінюється.
І саме це означає, що ми маємо пам'ятати
що, з одного боку в багатьох з нас є великі можливості -
і Пет, ви дійсно лідер у своїй сфері -
але що є багато жінок,
що не здатні
піклуватися про себе
і зрозуміти, що жінки мають допомагати жінкам.
І що я відчула -
я поглянула на це
з точки зору національної безпеки -
коли я була Держсекретарем, я вирішила
що проблеми жінок мають бути центральними в американській міжнародній політиці,
не тільки тому, що я феміністка,
але тому, що я вірю, що суспільству краще,
коли жінки мають політичний і економічний вплив,
що передаються цінності,
ситуація з здоров'ям краща,
освіта краща,
кращий економічний розквіт.
Тому я вважаю, ми повинні -
ті з нас, що живуть у різних країнах
в тих, де у нас є економічний і політичний голос -
ми маємо допомагати іншим жінкам.
І я дійсно присвятила себе тому
і в ООН і потім як Держсекретар.
ПМ: Чи ви відчували спротив
щодо перетворення цього в центральну точку міжнародної політики?
МО: Від деяких людей.
Я думаю, їм здавалось, що це поступлива позиція.
У кінцевому підсумку я зрозуміла,
що насправді жіноча позиція є найвпертішою,
бо жінки - це ті, хто постійно мають справу з питаннями життя і смерті
в багатьох аспектах -
і тому що, як я вже казала,
це є дуже важливим для нашого уявлення про речі.
Тепер наприклад,
деякі війни, що відбулись,
поки я займала цю посаду,
багато з них, жінки були основними жертвами цих війн.
Наприклад, коли я почала
були війни на Балканах.
Жінок в Боснії гвалтували.
Нам вдалось запровадити військовий трибунал,
що б займався саме цими проблемами.
І між іншим, одна з речей яку я тоді зробила
я тільки прибула в ООН,
і коли я була там, там було 183 країни в ООН.
Зараз там 192.
Але це було вперше, коли я не повинна була сама готувати обід.
Тому я сказала своєму асистенту
"Запроси інших жінок-послів".
І я думала, що коли я приїду додому
там вже буде багато жінок.
Я приїхала, і там було лише шість жінок, з поміж 183.
Країни, що мали жінок-представників були
Канада, Казахстан, Філіппіни,
Трінідад і Тобаго, Ямайка,
Ліхтенштейн і я.
Я, як американка, вирішила запровадити збори.
(сміх)
І ми почали
і називали себе G7.
(Сміх)
ПМ: Це значить сім дівчат (girl seven)? МО: Сім дівчат.
І ми лобіювали
від імені жінок.
Нам вдалося забезпечити два місця для жінок-суддів
у цьому воєнному трибуналі.
А потім сталось,
що вони оголосили зґвалтування знаряддям війни,
і що це був злочин проти людства.
(Оплески)
ПМ: Коли ви дивитесь на ситуації по всьому світу
і ви бачите, що в багатьох випадках -
звичайно ж в Західному світі -
жінки з'являються на лідерських позиціях,
і навіть в інших місцях
бар'єри ламаються,
але все одно ще існує стільки насилля,
стільки проблем,
і ми чуємо, що більше жінок сідають
за стіл переговорів.
Нещодавно ви були на столах переговорів
коли не було мабуть крім вас -
один голос, може один або два.
Чи ви вірите, і чи можете сказати нам чому,
буде якісна зміна у питаннях
що стосуються насилля
і миру і конфлікту і резолюція
на базі сталого розвитку?
МО: Я насправді вважаю, що коли є більше жінок
то тон розмови змінюється,
і також цілі розмови змінюються.
Але це не значить, що весь світ
стане кращим
якщо він буде управлятись тільки жінками.
Якщо ви так думаєте, то ви забули старшу школу.
(Сміх)
Але основна думка
у тому, що,
коли за столом сидить більше жінок
з'являється спроба
знайти взаєморозуміння.
Наприклад, що я зробила коли поїхала до Бурунді,
ми зібрали жінок Тутсі і Хуту разом,
щоб обговорити деякі проблеми,
що були у Руанді.
І тому я думаю здатність жінок
поставити себе -
я думаю ми краще розуміємо, що таке поставити себе на місце іншого
і ми маємо більше емпатії.
Я думаю, це допомагає в сенсі підтримки
якщо є інші жінки в кімнаті.
Коли я була Держсекретарем,
було тільки 13 жінок міністрів закордонних справ.
І було приємно зустрітись з кимось з них.
Наприклад, зараз вона президент Фінляндії,
але Тарья Халонен була міністром закордонних справ Фінляндії
і, на певному етапі, головою Європейського Союзу.
і це було дійсно чудово.
Із-за однієї речі, я думаю, ви зрозумієте.
Ми були на зустрічі,
і чоловіки в моїй делегації,
якщо б я сказала "Я відчуваю, нам треба щось зробити відносно цього"
вони б сказали "Що ти маєш на увазі, ти відчуваєш?"
А коли Тарья сиділа навпроти мене за столом.
І раптом ми говорили про контроль озброєння,
і вона сказала "Я відчуваю, ми маємо зробити це".
І мої колеги-чоловіки начебто раптом все зрозуміли.
Але я думаю насправді допомогла
наявність критичної маси жінок
на посадах у закордонних інституціях.
Ще одна річ, яка мені здається справді важливою:
велика частка політики національної безпеки
це не тільки закордонна політика,
але це також бюджети, військові бюджети,
і як зовнішні заборгованості працюють.
Тому якщо є жінки
на багатьох позиціях пов'язаних з закордонними справами
вони можуть підтримувати одна одну,
коли приймаються рішення щодо бюджетів у їх країнах.
ПМ: То як ми досягаємо
цього балансу, який ми шукаємо у світі?
Більше жінок за столом?
Більше чоловіків, що вірять
що такий баланс на краще?
МО: Я думаю про таке:
Я голова ради організації
що називається Національний Демократичний Інститут
що має на меті підтримку жінок-кандидатів.
Я думаю, ми повинні
допомагати іншим країнам
тренувати жінок
обіймати владні посади,
щоб вони розуміли, як вони можуть насправді
розвивати свої політичні голоси.
я також думаю, ми повинні підтримувати
створення нових підприємств
і просто сприяти тому, щоб жінки підтримували одна одну.
У мене є приказка
яка мені дуже подобається,
тому що мені вже багато років
в той час коли я починала свою кар'єру
вірте чи ні, були інші жінки, які критикували мене:
"Чого ти не в черзі в супермаркеті?"
або "Чи не страждають твої діти
тому що ти на роботі постійно?"
Я думаю, у нас є тенденція робити одна одну винною.
Насправді, я думаю "вина" це друге ім'я кожної жінки.
Тому що має відбуватись -
це взаємодопомога серед жінок.
І мій девіз такий - у пеклі є спеціальне місце
для жінок, що не допомагають одна одній.
(Оплески)
ПМ: Держсекретар Олбрайт, я думаю, ви підете до раю.
Дякую за ваш візит до нас сьогодні.
МО: Дякую всім. Дякую Пет.
(Оплески)