Пет Мичел: Каква је прича овог броша?
Мадлен Олбрајт: Он означава пробијање стаклене таванице.
ПМ: О!
Рекла бих да је добро одабрано, за TEDWomen.
МА: Када устанем ујутру, већину времена проведем
у покушају да схватим шта ће се десити.
Ништа од овога са брошем се не би десило
да није било Садама Хусеина.
Испричаћу вам шта се десило.
Отишла сам у Уједињене Нације као амбасадор.
Било је то после Заливског рата.
Била сам обучени амбасадор.
Престанак борби је претворен
у серију одлука о санкцијама,
а ја сам имала задатак да
стално говорим прилично ужасне ствари о Садаму Хусеину,
што је он и заслужио - напао је другу земљу.
Одједном је у новинама у Багдаду осванула песма
у којој ме пореде са многим стварима,
између осталих са змијом, без премца.
А ја сам случајно имала брош у облику змије.
И носила сам га кад сам говорила о Ираку.
(смех)
И када сам ишла пред новинаре,
снимали су ме у крупном плану и питали, "Зашто носите тај брош?"
Рекла сам, "Јер Садам Хусеин ме је упоредио са окрутном змијом".
Онда сам помислила, па ово је забавно.
Отишла сам у куповину и узела много брошева,
који су заправо, по мом мишљењу,
требали да дочарају оно што ћемо сваки дан радити.
Тако је све то почело.
ПМ: И колико је велика та колекција?
МО: Прилично велика.
Тренутно је на путовању.
Сада је у Индијанаполису,
али била је и у "Смитсонијану".
А иде уз књигу која се зове "Протумачите моје брошеве".
(смех)
ПМ: Ово је добра идеја.
Сећам сте када сте били прва жена,
као државна секретарка
и увек се много причало о
томе шта облачите
и како изгледате -
то се дешава многим женама,
посебно ако су прве на некој позицији.
Дакле, како се осећате у вези са свим тим?
МО: Па заправо, прилично је иритирајуће
јер нико никад не описује оно што неки мушкарац носи.
Али људи су обраћали пажњу на моју одећу.
Оно што је интересантно је да,
пре него што сам отишла у Њујорк као амбасадорка УН,
разговарала сам са Џејн Киркпатрик која је била амбасадорка пре мене
и рекла је, "Мораш се отарасити професорске одеће.
Иди тамо и изгледај као дипломата."
То ми је дало много прилика за куповину.
Али опет је било много питања као
што су, да ли си носила шешир? Колико ти је кратка била сукња?
И још једна ствар - ако
се сећате, Кондолиза Рајс је на једном догађају носила чизме
и због тога су је критиковали.
А ниједног мушкарца не критикују. Али то је најмања брига.
ПМ: Сви ми, мушкарци и жене,
налазимо начине да дефинишемо своје улоге
и да их обављамо на начин који мења свет
и обликује будућност.
Како сте правили равнотежу између
улоге оштрог дипломатског,
јаког гласа ове земље
према остатку света
и тога како сте се осећали у вези са својом
улогом мајке, баке, неговатељице.
Дакле, како сте излазили с тим на крај?
МО: Занимљиво је да су ме, неколико
минута пошто сам била именована, питали
како је то бити прва жена државни секретар.
И рекла сам, "Па, жена сам већ 60 година,
али државни секретар сам тек неколико минута."
То се развијало.
(смех)
Али углавном волим што сам жена.
А десило се то -
мислим да има у публици оних који
ће се поистоветити са тим -
отишла сам на свој први састанак у УН.
Ту је све ово почело,
јер је то је веома мушка организација.
Седела сам тамо - било је 15 чланова Одбора Безбедности -
и 14 мушкараца буљи у мене,
а ја мислим - па знате какви смо сви.
Желите да осетите просторију,
да ли се допадам људима,
да ли ћу рећи нешто интелигентно?
Одједном помислим, чекај мало.
Седим иза знака на ком пише "Сједињене Државе".
И ако данас не проговорим,
глас Сједињених Држава се неће чути.
По први пут сам имала тај осећај
да морам да изађем из себе,
свог нормалног, женског начина
и одлучим да говорим у име своје државе.
То се десило у више различитих прилика,
али заиста мислим да је на више начина била
предност што сам жена.
Мислим да смо ми много
боље у личним везама,
и очигледно имамо способност да,
кад је потребно, кажемо како заиста јесте.
Морам рећи, моја најмлађа унука,
када је прошле године напунила седам година,
рекла је својој мајци, мојој кћерци,
"Шта је толико посебно у томе што је бака Меди државна секретарка?
Само су жене државне секретарке."
(смех)
(аплауз)
ПМ: Јер у њеном животу - (МО: Тако ће бити.)
ПМ: Каква је то промена.
Пошто путујете широм света,
и то веома често,
како процењујете глобалну
причу у вези са женама и девојкама?
Где се налазимо?
МО: Мислим да се полако мењамо,
али очигледно постоје читаве државе
у којима ништа није другачије.
Стога, то значи да морамо да запамтимо
да, док су многе од нас имале огромне могућности -
и Пет, ти си прави лидер у свом пољу -
постоји много жена
које нису способне
да се брину и воде рачуна о себи
и да разумеју да жене морају помагати другим женама.
Ја сам осећала -
а гледала сам на то
из угла националне безбедности -
док сам била државна секретарка, одлучила сам
да женска питања морају бити централна у америчкој спољној политици,
не само зато што сам феминисткиња,
него зато што верујем да је друштвима боље
када су жене политички и економски оснажене,
вредности се преносе,
здравствено стање је боље,
образовање је боље,
економски напредак је већи.
Тако да мислим да је неопходно да ми -
који живимо у различитим земљама
где имамо економску и политичку моћ -
да морамо да помогнемо другим женама.
Заиста сам се посветила томе,
у УН-у и тада, као државна секретарка.
ПМ: А да ли су вас одговарали од
тога да то учините централном тачком спољне политике?
МО: Неки људи јесу.
Мислим да су мислили да је то небитна тема.
Ја сам одлучила да су
женска питања најтежа питања,
јер она на више нивоа имају везе са
животом и са смрћу -
и како сам рекла, због
тога што је веома важно како размишљамо о стварима.
На пример,
у неким ратовима који су се одвијали
док сам ја била на функцији,
у многима од њих, жене су биле главне жртве.
На пример, кад сам почела,
ратовало се на Балкану.
Жене у Босни су биле силоване.
Онда смо успели да успоставимо трибунал за
ратне злочине који се бавио посебно овим питањима.
Успут, једна од ствари којом сам се бавила
тада, кад сам стигла у УН и док сам била тамо,
било је 183 државе у УН.
Сада их има 192.
То су била времена када нисам морала да себи кувам ручак.
Рекла сам асистенткињи,
"Позови остале жене представнице држава."
Мислила сам да ће, кад стигнем у стан,
тамо бити много жена.
Било их је шест, од 183.
Земље које су имале жене представнике
су биле Канада, Казахстан, Филипини,
Тринидад и Тобаго, Јамајка,
Лихтенштајн и ја.
Пошто сам Американка, одлучила сам да оформим клику.
(смех)
Тако смо то и осмислиле,
називале смо се Г7.
(смех)
ПМ: То значи седам девојака? (МО: Седам девојака)
МО: Лобирале смо
за женска питања.
Успеле смо да у суд за ратне злочине
поставимо две жене судије.
Онда се десило да су
успеле да прогласе та силовања ратним оружјима,
да је то против човечности.
(аплауз)
ПМ: Када погледате широм света
и видите да, у многим случајевима -
првенствено у Западном свету -
жене заузимају све више водећих позиција
и чак у неким местима
неке од баријера се руше,
али и даље има много насиља,
и даље много проблема,
а ипак видимо све више жена
за преговарачким столовима.
Ви сте били за тим столовима
када сте били можда само ви -
један глас, можда још пар.
Да ли мислите и реците нам зашто,
да ће доћи до значајне промене
у стварима као што су насиље,
мир и решавање конфликата,
на одрживијем нивоу?
МО: Мислим да, када има више жена,
тон разговора се мења,
мењају се и циљеви разговора.
Али то не значи да би цео свет
био много бољи
да га у потпуности воде жене.
Ако то мислите, заборавиле сте средњу школу.
(смех)
Али своди се на то
да постоји начин,
да када има више жена за тим столом,
постоји покушај
да се развије неко разумевање.
На пример, кад сам отишла у Бурунди,
довеле смо Тутси и Хуту жене да
заједно разговарамо о неким проблемима
који су се појавили у Руанди.
Мислим да је способност жена
да се поставе -
мислим да смо боље у томе да се поставимо у кожу другога
и да имамо више емпатије.
Мислим да, кад је о подршци реч,
помаже кад учествује више жена.
Када сам била државна секретарка,
било је само 13 жена министарки спољних послова.
Било је лепо кад би се једна од њих појавила.
На пример, она је сада председница Финске,
али Тарја Халонен је била министарка спољних послова Финске
и у једном тренутку и на челу Европске Уније.
То је било стварно сјајно.
Мислим да ћете разумети једну ствар.
Ишли смо на састанак,
а мушкарци из моје делегације би,
кад бих рекла "Осећам да би требало да урадимо нешто поводом овога"
рекли, "Како то - осећаш?"
Онда би Тарја седела за столом прекопута мене.
Одједном бисмо причали о контроли оружја
а она би рекла, "Осећам да треба ово да урадимо".
Моје мушке колеге су одједном схватиле.
Мислим да имати критичну масу
жена на разним позицијама спољне политике
заиста помаже.
Још једна ствар за коју сматрам да је веома битна:
много тога у политици националне безбедности
није само у вези са спољном политиком,
него са буџетом, војним буџетом
и како се решавају дугови држава.
Када имате жене на разним
местима у спољној политици,
оне могу подржавати једна другу
када се доносе одлуке о буџету у њиховим земљама.
ПМ: И како онда да дођемо
до те равнотеже коју тражимо у свету?
Још женских гласова на позицијама?
Више мушкараца који верују
да је равнотежа најбоља?
МО: Па, мислим на једну од ствари:
ја сам на челу одбора једне организације
која се зове Национални Демократски Институт,
који помаже жене кандидате.
Мислим да морамо
помоћи у другим земљама,
обучавати жене
да се баве политиком,
да схвате како заиста
могу да развију политички глас.
Мислим да такође треба да подржавамо
стварање нових бизниса и
да осигурамо да жене помажу једне другима.
Постоји једна изрека
која ми је веома блиска,
јер сам у годинама где,
када сам почињала каријеру,
веровали или не, друге жене су ме критиковале:
"Зашто не возиш траком за групну вожњу?"
или "Зар твоја деца не пате
због тога што ниси сво време с њима?"
Мислим да имамо тенденцију да изазивамо осећај кривице једне другима.
Уствари, мислим да је "кривица" средње име сваке жене.
Мислим да треба да се догоди то
да морамо да помажемо једне другима.
Мој мото је да у паклу постоји посебно место
за жене које не помажу једне другима.
(аплауз)
ПМ: Па, секретарко Олбрајт, мислим да ћете Ви ићи у рај.
Хвала Вам што сте били са нама данас.
МА: Хвала свима. Хвала Пет.
(аплауз)