Пат Мичел: Каква е историята на тази брошка?
Мадлин Олбрайт: Това е счупването на стъкления таван.
ПМ: Аха
Добър избор, бих казала, за TEDWomen.
МА: Повечето от времето, което прекарвам, когато се събудя сутринта
е да се опитам да предвидя какво ще се случи.
И тази история с брошките никога нямаше да се случи,
ако не беше Саддам Хюсеин.
Ще ви разкажа какво се случи.
Отидох в Обединените Нации като посланик.
Беше след войната в Залива.
И аз бях инструктиран посланик.
Примирието беше последвано от
поредица от резолюции за санкции
и моите инструкции
бяха да говоря ужасни неща за Саддам Хюсеин постоянно,
което той заслужаваше - беше окупирал друга страна.
И така изведнъж, в Багдадските вестници се появи поема
сравнявайки ме с много неща,
но между тях с несравнимо влечуго.
Така се случи, че имах брошка змия.
И започнах да я нося, когато говорех за Ирак.
(Смях)
И когато отидох да се срещна с журналистите,
те се фокусираха върху брошката и ме попитаха: "Защо носите брошка змия?"
Аз казах: "Защото Саддам Хюсеин ме оприличи на несравнимо влечуго."
И тогава си помислих, че това е забавно.
И така, отидох и си купих много брошки,
които щяха, всъщност, да отразяват
това, което си мислех, че ще правя всеки един ден.
Ето така започна всичко.
ПМ: Колко е голяма колекцията?
МА: Доста голяма.
Сега пътува.
В момента е в Индианаполис,
но беше изложена в Смитсониан.
И върви заедно с една книга, която казва: "Прочетете брошките ми."
(Смях)
ПМ: И така, това добра идея ли беше?
Спомням си, когато станахте първата жена
Държавен Секретар,
и когато винаги имаше много разговори
за това какво носите,
как изглеждате --
все неща, дето се случват на много жени,
особено, когато са първи да заемат дадена позиция.
Как се чувствате за всичко това?
МА: Доста е дразнещо, всъщност,
защото никой никога не говори за това с какво един мъж е облечен.
Но хората обикновено обръщаха внимание на това какви дрехи аз носех.
Това, което беше интересно, беше, че
преди да отида в Ню Йорк като посланик в ООН,
говорих с Джийн Кикпатрик, която беше посланик преди мене,
и тя ми каза: "Трябва да забравиш дрехите си на професор.
Иди и изглеждай като дипломат."
И така, това ми отвори много възможности да пазарувам.
Но все още имаше всякакви въпроси от рода
дали се носи шапка? Колко къса е полатата Ви?
И едно от нещата --
ако си спомняте Кондолиза Райс беше на някакво събитие и носеше ботуши,
и я критикуваха за това.
А нито един мъж не го критикуват. Но това е най-малкото.
ПМ: Това се отнася за всички нас, мъже и жени,
които намираме наши си начини да дефинираме ролите си,
и си вършим работата по начини, които променят света
и определят бъдещето.
Как успявахте да балансирате
между това да бъдете твърд дипломатичен
и силен глас на тази страна
пред останалия свят
и също как се чувствахте
като грижеща се майка и баба.
И така, как се справяхте с това?
МА: Ами, интересното беше, когато бях попитана
какво е да си първата жена Държавен Секретар на САЩ
няколко минути след като беше обявено назначението ми.
И аз казах: "Ами, била съм жена за 60 години,
но съм Държавен Секретар само от няколко минути."
И така се започна.
(Смях)
Но аз обичам да съм жена.
И ето какво се случи --
и мисля, че вероятно има хора от публиката,
които ще се идентифицират с това --
Отидох на първата си среща, първо в ООН.
И там започна всичко,
защото това е една много мъжка организация.
И аз седя там - има 15 члена на Съвета за Сигурност --
така че 14 мъже седят там и ме гледат,
и аз си помислих - знаете как сме всички.
Искате да усетите стаята,
и да прецените дали хората ме харесват,
и наистина ли ще кажа нещо умно?
И в този момент си казах: "Чакай малко.
Седя зад табелката, която казва "Съединени Американски Щати"
и ако не кажа нещо днес,
то гласът на САЩ няма да бъде чут.
Това беше първият път, когато имах това чувство,
че трябва да излезна от
обичайния си, женски маниер, изпълнен с неохота.
и да реша, че трябва да говоря от името на нашата страна.
И това се случваше все повече в различни случаи,
но аз наистина мисля, че има голямо предимство
да си жена.
Мисля, че ние сме много по-добри
в междуличностните взаимоотношения,
и ние имаме способността очевидно
да кажем нещата такива каквито са, когато е необходимо.
Но трябва да ви кажа, че моята най-малка внучка,
когато навърши седем миналата година,
каза на майка си, дъщеря ми,
"И какво толкова, че баба ми Мади е била Държавен Секретар?
Само момичетата са Държавни Секретари."
(Смях)
(Аплодисменти)
Защото за времето, от което тя е родена -- (МА: Това би било точно така)
ПМ: Това е такава промяна.
Сега, като пътувате из целия свят,
както често правите,
как оценявате
начина, по който се говори за жените и момичетата?
Къде сме?
МА: Мисля, че бавно се променяме,
но очевидно има цели групи
в държави, където нищо не се е променило.
И следователно това означава, че ние трябва да помним,
че, докато много от нас са имали големи възможности,
и Пат, вие сте истински лидер във вашата област,
има много жени,
които не са способни
да се безпокоят и да се грижат за себе си
и да разберат, че жените трябва да помагат на другите жени.
И това, което аз почувствах --
и аз съм го разглеждала
като въпрос на национална сигурност --
когато бях Държавен Секретар, аз реших,
че въпросите на жените трябва да заемат централно място в Американската външна политика,
не само защото аз съм феминистка,
но защото вярвам, че обществата са по-добре,
когато жените са политически и икономически овластени,
че ценностите се предават напред,
здравеопазването е по-добро,
образованието е по-добро,
има по-голям икономически просперитет.
Затова смятам, че е нужно
тези от нас, които живеят в различни страни,
където ние имаме икономически и политически глас --
да помогаме на другите жени.
И аз наистина се посветих на това
както в ООН, така и като Държавен Секретар.
ПМ: Имаше ли опозиция
срещу решението този върос да е в центъра на външната политика?
МА: От някои хора.
Мисля, че те намираха това за лесен въпрос.
В крайна сметка, аз реших, че
проблемите на жените са всъщност най-трудните проблеми,
защото те са тези, които се отнасят до живота и смъртта
както и да го тълкувате --
и защото, както казах,
те заемат наистина централно място в начина, по който мислим.
Сега например,
някои от войните, които се случиха,
докато заемах тази позиция,
в много от тях жените бяха основните жертви.
Напримир, когато започнах,
имаше войни на Балканите.
Жените от Босня бяха изнасилвани.
Ние след това успяхме да учредим трибунал срещу престъпленията от войната
да се занимае точно с тези проблеми.
И между другото, едно от нещата, които направих в този момент,
беше, аз току що бях пристигнала в ООН,
и когато бях там имаше 183 държави в ООН.
Сега са 192.
Но това беше един от първите пъти, когато не трябваше сама да си приготвям обяда.
И така, казах на асистента си:
"Покани другите жени постоянни представители."
И си помислих, че когато се прибера в апартамента си,
там ще има много жени.
Прибрах се и имаше 6 жени от 183.
Държавите, които имаха жени представителки
бяха Канада, Казахстан, Филипините,
Тринидад и Тобаго, Ямайка
Лихтенщайн и аз.
И така, бидейки Американка, реших да направя група.
(Смях)
и така учредихме групата
и се нарекохме М7
(Смях)
ПМ: Това да не е седем момичета? (МА: Седем момичета)
МА: И ние лобирахме
от името на проблемите на жените.
И така успяхме да назначим две жени съдии
в трибунала за военни престъпления.
И това, което се случи
е, че те успяха да обявят изнасилването за оръжие на войната,
което е срещу човечеството.
(Аплодисменти)
ПМ: И така, когато погледнето по света
и видите, че в много случаи,
поне в Западния свят --
жените заемат все по-високи позиции
и дори на други места
някои бариери се събарят,
но все още има толкова много насилие,
все още толкова много проблеми,
и все пак чуваме за повече жени
на масите за преговори.
Значи, вие сте била на една от тези маси за преговори,
когато е нямало други, когато може би само вашия
глас е бил там, може би още един или два други.
Вярвате ли и можете ли да ни кажете защо
ще има значителна промяна
в неща като насилието
и мира и конфликта и решението
на устойчива база?
МА: Аз смятам, че когато има повече жени,
тонът на разговора се променя
и също така целите на разговора се променят.
Но това не означава, че целият свят
би бил много по-добър,
ако беше ръководен изцяло от жени.
Ако си мислите това, то вие сте забравили гимназията.
(Смях)
Но в крайна сметка,
има начин,
когато има повече жени на масата,
че това е опит
да се постигне някакво разбиране.
Така например, това, което направих, когато отидох в Бурунди,
беше да събера Тутси и Хуту жени заедно
да говорим за някои от проблемите,
които се бяха случили в Руанда.
И така, аз мисля, че способността на жените
да се поставят --
аз смятам, че ние сме по-добри в това да поставяме себе си на мястото на другия,
и да имаме повече съчувствие.
Мисля, че помага от гледна точка на подкрепа,
ако има други жени в стаята.
Когато бях Държавен Секретар,
имаше само 13 други жени външни министри.
Беше много приятно, когато някоя от тях се появяваше.
Например, сега тя е президент на Финландия,
но Таржа Халонен беше външният министър на Финландия
и в един момент глава на Европейския съюз.
Беше наистина страхотно.
Защото едно от нещата, които мисля, че ще разберете.
Отидохме на една среща
и мъжете в моята делегация,
когато кажех нещо като "Ами, чувствам, че трябва да направим нещо по върпоса."
те отвръщаха: "Какво имаш предвид, ти чувстваш?
И в тогава Таржа седеше срещу мене на масата.
И изведнъж както си говорим за контрол върху въоръжаването
тя каза "Ами чувствам, че трябва да направим нещо по въпроса."
И тогава колегите ми мъже някакси го разбраха изведнъж.
Но аз наистина мисля, че помага
да има критична маса жени
на редица външно политически позиции.
Другото нещо, което смятам, че е много важно:
Много от националната сигурност
не се отнася само до външна политика,
но за бюджети, военни бюджети
и на какво възлизат дълговете на страните.
И така, ако има жени
на различни постове във външната политика,
те могат да си помагат,
когато се вземат решения за бюджетите в техните страни.
ПМ: В такъв случай, как да постигнем
този баланс, който търсим по света?
Повече женски гласове на масата?
Повече мъже, които вярват,
че е най-добре да има баланс?
МА: Ами, аз мисля, че едно от нещата:
Аз съм председател на борда на една организация,
наречена Национален Демократичен Институт,
която функционира, за да подкрепя жени кандидати.
Мисля, че ние трябва
да помагаме в другите страни
да обучаваме жени
как да бъдат на политически постове,
да разберем как всъщност те могат
да развият политическия си глас.
Мисля също така, че трябва да подкрепяме
нови бизнеси
и просто да следим, че жените си помагат една на друга.
Имам си една поговорка,
в която много вярвам,
защото съм на определена възраст,
където, когато започнах кариерата си,
ако щете вярвайте, но имаше други жени, които ме критикуваха:
Защо не караш в лентата, в която е за коли с пътници?
или "Не страдат ли децата ти,
защото не си при тях през цялото време?'
И мисля, че ние имаме склонността да накараме другата да се чувства виновна.
Всъщност, аз мисля, че "вина" е средното име на всяка жена.
И така, аз мисля, че това, което трябва да стане
е да си помагаме една на друга.
И моето мото е, че има специално място в ада
за жени, които не си помагат една на друга.
(Аплодисменти)
ПМ: В такъв случай, Държавен Секрета Олбрайт, аз мисля, че вие ще отидете в рая.
Благодаря Ви, че бяхте с нас днес.
МА: Много благодаря на всички. Благодаря, Пат.
(Аплодисменти)