Dovoľte mi začať s otázkou pre každého.
Viete, že všade vo svete,
ľudia bojujú za svoju slobodu,
bojujú za svoje práva.
Niektoré bitky proti despotickým vládam.
Iné proti represívnej spoločnosti.
Ktorý typ bitky je podľa vás ťažší?
Dovoľte mi skúsiť odpovedať na túto otázku
v niekoľkých nasledujúcich minútach.
Nechajte ma vziať vás späť o dva roky v mojom živote.
Bol čas ísť spať pre môjho syna, Abudyho.
V tom čase mal 5 rokov.
Po skončení bežných rituálov pred spánkom
sa na mňa pozrel a spýtal sa:
"Mamy, sme zlí ľudia?"
Bola som šokovaná.
"Prečo hovoríš také veci, Abudy?"
Skôr v ten deň som si na ňom všimla modriny
na jeho tváry, keď prišiel zo školy.
Nechcel mi povedať, čo sa stalo.
Teraz však bol pripravený sa mi zdôveriť.
"Dvaja chlapci ma dnes v škole buchli."
Oni povedali: "Videli sme tvoju mamu na Facebook-u."
"Ty a tvoja mama by ste mali byť vo väzení."
Nikdy som sa nebála povedať Abudymu čokoľvek.
Vždy som bola ženou hrdou na svoje úspechy.
Ale tie zvedavé oči môjho syna
boli mojim momentom pravdy,
v ktorom sa to všetko spojilo.
Vidíte, ja som saudská žena, ktorá bola vo väzení
pre šoférovanie auta v krajine
v ktorej pre ženy nie je prípustné šoférovať autá.
Len pre požičanie kľúčov od auta,
bol môj vlastný brat 2x zadržaný,
obťažovaný do bodu, v ktorom musel
opustiť prácu geológa,
opustiť krajinu s jeho ženou a dvojročným synom.
Môj otec musel byť na piatočnom kázaní,
počúvajúc imáma odsúdzujúceho ženy, vodičky
a volajúci ich prostitútkami
pred množstvom veriacich,
niektorý z nich boli priateľmi a rodinou môjho otca.
Čelila som organizovanej zahanbovacej kampani
v lokálnych médiách skombinovanej s falošnými klebetami
zdieľanými na rodinných stretnutiach, na uliciach
a v školách.
To všetko ma ranilo.
Uvedomila som si, že tie deti
nechceli byť hrubé na môjho syna.
Boli len ovplyvnení dospelími okolo.
A nebolo to o mne, a nebol to trest
za šoférovanie auta pár kilometrov.
Bol to trest za odvahu napadnúť
spoločenské pravidlá.
Môj príbeh však ide za tento moment pravdy.
Dovoľte mi dať vám bližšie
informácie o mojom príbehu.
Bol Máj 2011,
a ja som sa sťažovala svojmu kolegovi
o obťažovaní, ktorému som musela čeliť
pri hľadaní odvozu domov,
napriek tomu, že mám auto a medzinárodný vodičský preukaz.
Tak dlho ako viem, ženy v Saudskej Arábii
sa vždy sťažovali na tento zákaz,
ale je to už 20 rokov odkedy sa niekto
pokúsil s tým niečo urobiť,
celá jedna generácia.
Povedal mi vtedy tú dobrú/zlú novinu.
"Žiaden zákon Ti šoférovať nezakazuje."
Overila som si to a mal pravdu.
V Saudskej Arábii neexistoval takýto zákonný zákaz.
Bol to len zvyk a tradícia,
ktorá bola zakotvená v rigidných náboženských fatvách
a uvalená na ženy.
Toto uvedomenie podnietilo ideu 17. júna,
kedy sme povzbudzovali ženy zobrať si auto
a zašoférovať si.
Bolo to niekoľko týždňov neskôr, keď sme začali dostávať tieto
"Násilníci Ťa znásilnia ak pôjdeš a budeš šoférovať."
Jedna odvážna žena, jej meno je Najla Hariri,
saudská žena žijúca v meste Jeddah,
šoférovala auto a oznámila nám to,
ale nenatočila video.
My sme potrebovali dôkaz.
Tak som šoférovala a zavesila video na YouTube.
K môjmu veľkému prekvapeniu,
video dostalo stovky tisíc zhliadnutí v prvý deň.
Čo sa stalo potom?
Začala som dostávať výhražné správy,
že ma zabijú, znásilnia, len preto, aby som skončila túto kampaň.
Saudské autority zostali veľmi ticho.
To nás naozaj šokovalo.
Bola som v kampani s inými saudskými ženami
a dokonca mužskými aktivistami.
Chceli sme vedieť ako budú autority
reagovať na aktuálny dátum akcie, 17. júna,
kedy sa ženy vydajú do ulíc šoférovať.
Tak som poprosila brata,
aby šiel so mnou a aby som šoférovala vedľa policajného auta.
Potom to šlo rýchlo, Boli sme zadržaní,
podpísala som sľub nešoférovať, a prepustili nás.
Potom sme boli zadržaný znova, brata zadržiavali deň,
mňa poslali do väzenia.
Vedela som, prečo ma tam poslali,
napriek tomu, že ma pri výsluchu z ničoho neobvinili.
Bola som si teda istá svojou nevinou.
Neporušila som zákon a mala som abay-u na sebe
-je to čierny závoj, ktorý nosia ženy v Saudskej Arábii keď sú mimo domova -
a moji mužský spoluväzni stále žiadali, aby som ju dala dole,
ale ja som vedela, že som nevinná a tak som odpovedala:
"Nie, ja dnes odchádzam"
Mimo väzenia, celú krajinu zachvátilo šialenstvo,
niektorí na mňa útočili veľmi tvrdo,
iní ma podporovali a dokonca začali zbierať podpisy
pre petíciu, ktorá žiadala kráľa, aby ma prepustil.
Bola som prepustená po 9 dňoch.
17. jún prišiel.
Ulice boli plné policajných áut
a áut náboženskej polície,
ale niekoľko sto odvážnych saudských žien
zlomilo tradíciu a ten deň šoférovalo.
Žiadna nebola zadržaná. Porazili sme tabu.
(Potlesk)
Tak a teraz myslím, že každý už vie, že nemôžeme šoférovať,
že ženám nie je povolené šoférovanie v Saudskej Arábii,
ale zrejme len málo vie prečo.
Dovoľte mi pomôcť vám s odpoveďou na túto otázku.
Bola to jedná oficiálna štúdia
prezentovaná koncilu Shura -
je to konzultačný koncil menovaný
kráľom Saudskej Arábie -
a táto štúdia bola zhotovená miestnym profesorom,
univerzitným profesorom.
Deklaroval, že je založená na štúdii UNESCO.
A štúdia konštatuje,
že percento znasilnení, nevery,
nemanželské deti, dokonca aj užívanie drog,
prostitúcie v krajinách, kde žený šoférujú
je vyššie ako v krajinách, kde ženy nešoférujú.
(Smiech)
Viem, tiež som bola v úžase a šokovaná.
Povedala som si, "My sme poslednou krajinou na svete
kde ženy nejazdia"
Takže ak sa pozrieme na mapu sveta,
zostanú nám len dve krajiny:
Saudská Arábia a ostatnými spoločnosťami je zvyšok sveta.
Začali sme na Twitter-i šíriť uštipačný hashtag na štúdiu,
a na svete sa začali objavovať články.
[BBC News: "Koniec panenstva" ak budú ženy šoférovať, Saudský klerik varuje]
(Smiech)
A až vtedy sme zistili ako posilňujúce je
zosmiešniť utláčateľa.
To ho zbavuje jeho najsilnejšej zbrane: strachu.
Tento systém je založený na ultra-konzervatistických
tradíciách a zvykoch,
ktoré vnímajú ženy ako menejcenné
a teda potrebujú strážcu, ktorý ich ochráni,
takže potrebujú povelenie strážcu,
či už ústne alebo písomné, celý svoj život.
Nie sme svojprávne do dňa, kým neumrieme.
A stáva sa to horším, keď sa to rozšíri v náboženských fatvách
založených na zlej interpretácii práva šaría,
alebo náboženských zákonov.
Čo je ešte horšie je, keď sa stanú kodifikovanými
ako zákony v systéme,
a keď ženy samy veria v ich menejcennosť,
a dokonca bojujú proti tým, ktorí sa snažia
pochybovať o týchto pravidlách.
Takže pre mňa to nebolo len o tom čeliť týmto útokom.
Bolo to o žití dvoch úplne odlišných
pohľadoch na moju osobnosť, na mňa ako osobu --
naničhodníčka v mojej krajine,
hrdinka v zahraničí.
Počas posledných dvoch rokov sa stali dva príbehy.
Jeden z nich je keď som bola väznená.
Som si istá, že keď som bola väznená,
každý videl v medzinárodných médiách
niečo ako toto počas tých 9 dní, počas ktorých som bola väznená.
Ale v mojej krajine, to bolo úplne odlišné.
Bolo to skôr ako toto:
"Manal al-Sharif čelí obvineniam z narúšania verejného poriaku
a povzbudzovania žien k šoférovaniu."
Viem.
"Manal al-Sharif ústúpi od kampane."
Oh, to je ok. Tento je môj favorit.
"Manal al-Sharif sa zrútila a priznala:
"Zahraničné sily ma podnecovali.""
(Smiech)
A tak to ide ďalej, dokonca aj proces a verejné bičovanie.
Takže je to úplne odlišný pohľad.
Bola som požiadaná predniesť
na fóre slobody v Osle.
Bola som obklopená láskou
a podporou ľudí okolo mňa,
ktorí na mňa pozerali ako na inšpiráciu.
V tom istom čase, keď som sa vrátila domov,
veľmi znenávideli moju reč.
Nazývali ma ako: zradca Saudskej Arábie
a saudského ľudu,
a dokonca začali šíriť hashtag na Twitter-i nazvaný #OsloZradca
Nejakých 10000 tweet-ov bolo napísaných na tento hashtag,
zatiaľ čo opozitný hashtag, #OsloHrdina,
mal len niekoľko tweet-ov.
Dokonca začali robiť prieskum.
Viac ako 13000 hlasujúcich odpovedalo na tento prieskum:
či ma považujú za zradcu alebo nie po tomto prejave.
90% odpovedalo áno, je zradca.
Takže to sú tieto úplne odlišné vnímania
mojej osobnosti.
Som hradá saudská žena,
a milujem svoju krajinu,
a pretože milujem svoju krajinu, robím toto.
Pretože verím, že spoločnosť nebude slobodná,
pokiaľ ženy tejto spoločnosti sú neslobodné.
(Potlesk)
Ďakujem
(Potlesk)
Ďakujem, ďakujem, ďakujem, ďakujem.
(Potlesk)
Ďakujem.
Človek sa ponaučí z týchto skúseností, ktoré sa stanú.
Naučila som sa byť vždy tam.
Prvá vec, ktorú som urobila von z väzenia,
samozrejme po sprche, išla som na web,
otvorila svoj účet na Twitter-i a Facebook-u
a vždy som veľmi rešpektovala
tých, ktorý mi oponujú.
Budem načúvať tomu, čo vravia,
a nikdy sa nebudem brániť len slovami.
Použijem akcie. Keď povedali aby som opustila kampaň,
spustila som súdny proces proti generálnemu riaditeľstvu
dopravnej polície pre nevydanie môjho vodičského preukazu.
Existuje aj veľa ľudí--
veľmi veľká podpora, ako tých 3000 ľudí
čo podpísali petíciu za moje prepustenie.
Poslali sme petíciu koncilu Shura
v prospech zrušenia zákazu pre saudské ženy,
a bolo tam okolo 3500 občanov v ňu veriacich
a tí podpísali túto petíciu.
Boli tám ľudia ako títo, ja som len ukázala niekoľko príkladov,
ktoré sú úžasné, ktorí veria v ženské práva v Saudskej Arábii,
snažia sa a tiež čelia množstvu nenávisti
vďaka tomu, že sa vyjadrujú a hovoria o svojich pohľadoch.
Saudská Arábia dnes robí malé kroky
na ceste k zlepšeniu ženských práv.
Koncil Shura menovaný kráľom,
z poverenia kráľa Abdulláha,
v posledom roku prijal 30 žien, členiek koncilu,
čo je 20%.
20% koncilu. (Potlesk)
V tom istom čase, konečne, koncil,
po štvrtom odmietnutí petície pre právo žien šoférovať,
ju konečne akceptoval tento Február.
(Potlesk)
Po tom, čo ma poslali do väzenia,
alebo po odsúdení na výprask, alebo súdnom procese,
hovorca dopravnej polície povedal,
budeme riešiť len dopravné priestupky u žien, šofériek.
Veľký Mufti, ktorý je hlavou
náboženského zriadenia v Saudskej Arábii,
povedal, že ženám nie je odporúčané šoférovať.
Býval to strašné, zakázané predchádzajúcim Veľkým Muftim.
Takže pre mňa to nie je len o malých krokoch.
Je to o ženách samých.
Kamarátka sa ma raz spýtala, povedala,
"Kedy si myslíž, že ženy začnú šoférovať?"
Povedala som, "Jedine vtedy, keď sa prestanú pýtať "Kedy?"
a zoberú odvahu to urobiť teraz."
Takže to nie je len o systéme,
je to tiež o nás ženách "šoférovať" svoj vlastný život, povedala by som.
Nemám poňatia, ako som sa stala aktivistkou.
A ani vlastne neviem, že som sa ňou stala.
Ale všetko čo viem a o čom som presvedčená, že v budúcnosti,
keď sa ma niekto spýta na môj príbeh,
Poviem: "Som hrdá na to
byť medzi ženami, ktoré zrušili zákaz,
bojovali proti nemu a oslavovali slobodu všetkých."
Tak otázka s ktorou som začala môj prejav,
komu je ťažšie čeliť,
despotickej vláde alebo represívnej spoločnosti?
Dúfam, že v mojom príhovore nájdete odpovede na tieto otázky.
Ďakujem všetkým.
(Potlesk)
Ďakujem.
(Potlesk)
Ďakujem. (Potlesk)