Dovolte mi začít tuto přednášku otázkou na vás všechny.
Víte, že po celém světě
lidé bojují za svou svobodu
a za svá práva.
Někteří bojují proti útisku ze strany vlády.
Jiní bojují proti útisku ze strany společnosti.
Která bitva je podle vás těžší?
Dovolte mi, abych se během následujících minut pokusila
odpovědět na tuto otázku.
Dovolte mi vás zavést dva roky nazpět, do svého života.
Můj syn Aboody měl právě jít spát.
Tehdy mu bylo pět.
Po skončení jeho obřadů před spaním
se na mě podíval a zeptal se:
"Mami, jsme špatní lidé?"
Byla jsem šokovaná.
"Proč říkáš takové věci, Aboody?"
Když se toho dne vrátil ze školy,
všimla jsem si u něj několika modřin v obličeji.
Nechtěl mi říct, co se stalo.
Ale nyní už byl připravený mi to povědět.
"Dva kluci mě dnes ve škole uhodili.
Řekli mi:
'Viděli jsme tvoji mámu na facebooku,
ty a tvoje máma byste měli jít do vězení.´"
Nikdy jsem se nebála Aboodymu cokoliv říct.
Jsem žena hrdá na své úspěchy.
Ale tázavé oči mého syna
byly můj moment pravdy, kdy se všechno propojilo.
Jsem Saudská žena, která šla do vězení
za řízení auta v zemi,
kde to není ženám dovoleno.
Jen za to, že mi dal své klíče od auta,
byl můj bratr dvakrát uvězněn
a byl pronásledovaný do té míry,
že musel opustit svou práci jako geolog
a opustit zemi se svojí ženou a dvouletým synem.
Můj otec musel na pátečním kázání
poslouchat imáma odsuzujícího ženy řidičky,
nazýval je prostitutkami
mezi spoustou věřících.
Někteří z nich jsou naši přátelé i rodina mého otce.
Čelila jsem organizované hanobné kampani
v místních médiích, kombinované s falešnými pomluvami
šířících se na rodinných oslavách,
na ulicích a ve školách.
Toto všechno mě hluboce ranilo.
Uvědomila jsem si, že tyto děti
nechtěli být hrubé k mému synovi.
Byly pouze ovlivněné dospělými kolem sebe.
Nebylo to o mě, nebyl to trest za to,
že jsem autem ujela několik mil.
Byl to trest za odvahu
zpochybnit společenská pravidla.
Ale můj příběh pokračuje i po tomto okamžiku pravdy.
Dovolte mi vás zasvětit do svého příběhu.
Byl květen 2011 a já jsem si stěžovala
svému kolegovi z práce
za pronásledování, kterému jsem musela
čelit při shánění odvozu domů,
přestože jsem vlastnila auto
a mezinárodní řidičský průkaz.
Tak dlouho, jak si jen pamatuji,
si Saúdské ženy stěžují na zákaz řízení.
Je to už ale 20 let,
co se s tím někdo pokusil něco udělat;
celou generaci nazpět.
Do očí mi sdělil tu dobrou/špatnou zprávu:
"Neexistuje ale žádný zákon zakazující ženám řídit."
Vyhledala jsem si to; a měl pravdu.
Žádný zákon na to v Saúdské Arábii nebyl.
Byl to jen zvyk a tradice,
které jsou zakotveny v rigidních náboženských fatvách
a vynucovány na ženách.
Toto zjištění podnítilo myšlenku 17. června,
kdy jsme povzbuzovaly ženy,
aby vsedly do aut a řídily.
Za pár týdnů jsme začaly dostávat vzkazy:
"Muži vás znásilní, jestli budete řídit!"
Odvážná žena, jmenuje se Najla Hariri,
Saúdská žena z města Jeddah,
oznámila, že řídila auto,
ale nenahrála to na video.
Potřebovali jsme důkaz.
Tak jsem řídila já. Video jsem dala na YouTube.
K mému překvapení získalo první den stovky tisíc zhlédnutí.
Co se, samozřejmě, stalo potom?
Začala jsem dostávat výhružky,
že budu zabita a znásilněna, jen abych zastavila tuto kampaň.
Saúdské úřady se k tomu nevyjadřovaly.
To nás velmi vyděsilo.
Byla to kampaň, do které se zapojily Saúdské ženy,
a dokonce i mužští aktivisté.
Chtěli jsme vědět, jak úřady
zareagují na ten den, 17. června,
kdy ženy budou řídit.
Požádala jsem svého bratra, aby
se mnou projel kolem policejního auta.
Šlo to rychle. Zatkli nás,
podepsali jsme, že nebudeme řídit, pustili nás.
Znovu nás zatkli, můj bratr byl poslán na den do vazby
a já jsem šla do vězení.
Nebylo mi jasné, proč mě,
jelikož mě při výslechu z ničeho neobvinili.
Ale byla jsem si jistá svou nevinou.
Neporušila jsem žádný zákon, nechala jsem si abayu-
- černý závoj, který si v Saúdské Arábii musíme obléknout než co opustíme dům.
Moji spoluvězni chtěli, abych si ji sundala,
ale jista si svou nevinou jsem říkala:
"Ne, já dnes odcházím."
Mimo vězení, celá země začala běsnit,
někteří mě ošklivě napadali,
jiní mě podporovali a dokonce sháněli podpisy na petici
za mé propuštění, která měla být odeslána králi.
Byla jsem propuštěna po devíti dnech.
17. červen nadešel.
Ulice se zaplnily policejními auty
a náboženskými policejními vozy.
Ale stovka statečných Saúdských žen
zákaz porušila a ten den řídila.
Nikdo nebyl zatčen. Prolomili jsme tabu.
(Potlesk)
Teď asi každý ví, že nemůžeme řídit,
ženy v Saúdské Arábii nesmí řídit,
ale asi málokdo ví proč.
Pomůžu vám s odpovědí na tuto otázku.
Proběhla oficiální studie, která byla
uvedena na Shura koncilu,
což je poradní koncil stanovený
králem Saúdské Arábie.
Byla provedena místním profesorem,
univerzitním profesorem.
Tvrdí, že byla provedena na základě studie UNESCO.
A studie uvádí:
Procento znásilnění, cizoložství,
nemanželských dětí, dokonce užívání drog
a prostituce v zemích, kde ženy řídí,
je vyšší než v zemích, kde ženy neřídí.
(Smích)
Já vím, byla jsem šokovaná.,
Říkala jsem si: "Jsme poslední země, kde ženy neřídí."
Když se podíváte na mapu světa,
zůstanou vám dvě země:
Saúdská Arábie a druhou společností je zbytek světa.
Na Twitteru jsme vytvořili odkaz vysmívající se této studii.
To vyvolalo spousty novinových titulků po celém světě.
Zprávy BBC: "Konec panenství" Saúdský duchovní varuje ženy před řízením]
(Smích)
Teprve potom jsme si uvědomili, jak moc nás posiluje,
zesměšňovat svého utlačovatele.
Zbavuje ho to jeho nejsilnější zbraně: strachu.
Tento systém je založen na ultra-konzervativních
tradicích a zvycích,
kde jsou ženy brány jako velmi podřadné
a potřebují strážce, který by je ochraňoval.
Potřebují svolení od tohoto opatrovníka,
buď slovní nebo písemné, po celý svůj život.
Jsme nezletilé až do dne, kdy zemřeme.
A je to ještě horší, když je vše zakotveno v náboženských fatwách,
založeno na špatné interpretaci zákona Sharia,
nebo na jiných náboženských zákonech.
Nejhorší je, když se stanoví
jako zákony sytému,
a ženy věří ve svoji méněcennost.
Dokonce bojují proti těm,
kteří se pokoušejí tato pravidla zpochybňovat.
Pro mě to nebyly jen útoky na mojí osobu, kterým jsem musela čelit.
Bylo to o životě dvou, naprosto odlišných
stránek mé osobnosti-
darebnice v mé rodné země,
a hrdinka venku.
Chtěla bych jen říct, že v posledních dvou letech se odehrály dva příběhy.
Jeden z nich, když jsem byla ve vězení.
Jsem si jistá, že když jsem byla ve vězení,
všichni viděli titulky v mezinárodních médiích,
něco podobného během těch 9 dní, co jsem byla ve vězení.
Ale v mé zemi to byl úplně jiný obraz.
Bylo to více v tomto duchu:
"Manal al-Sharif čelí obvinění z narušování veřejného pořádku
a podněcování žen k řízení."
Já vím.
"Manal al-Sharif odstupuje od své kampaně."
To je v pořádku. Ten je můj oblíbený.
"Manal al-Sharif se vzdává a přiznává:
" Zahraniční síly mě podněcovaly!"
(Smích)
A jde to dál, dokonce i soud a bičování na veřejnosti.
To je úplně jiný obraz.
Minulý rok jsem byla požádána
o projev na Oslo Freedom Forum.
Byla jsem obklopená láskou
a podporou lidí kolem mě,
dívali se na mě jako na inspiraci.
V ten samý čas jsem odletěla do své země
kde moji řeč naprosto nesnášeli.
Způsob jakým to nazývali: Zrada Saúdské země
a Saúdů, a dokonce založili
na Twitteru odkaz s názvem #OsloTraitor (zrádce).
Asi 10 000 tweetů okomentovalo tento odkaz,
zatímco protichůdný odkaz s názvem #OsloHero (hrdina)
použila hrstka tweetů.
Dokonce vytvořili anketu.
Více než 13 000 voličů odpovědělo na tento průzkum:
zda mě po tomto projevu považují za zrádce, či nikoli.
90 procent lidí řeklo ano, je zrádkyně.
Tak toto jsou dvě, naprosto odlišné stránky
mé osobnosti.
Pro sebe, jsem hrdá Saúdská žena
a miluji svoji zemi, právě proto
všechno tohle dělám.
Protože věřím, že společnost nemůže být svobodná,
dokud ženy v této společnosti nejsou svobodné.
(Potlesk)
Děkuji vám.
(Potlesk)
Děkuji, děkuji, děkuji, děkuji.
(Potlesk)
Děkuji vám.
Všichni se učíme z věcí, které se nám v životě stanou.
Já se naučila být vždy přítomna.
Když mě pustili z vězení, jako první,
samozřejmě poté, co jsem se osprchovala, jsem šla na internet.
Otevřela jsem si svůj twitteru a facebook,
vždy jsem byla velmi uctivá k těm,
kteří o mně vyjádřili svůj názor.
Poslouchala jsem, co říkají
a nikdy jsem se nebránila pouze slovy.
Vždy jsem šla do akce. Když řekli, že mám odstoupit z kampaně,
podala jsem první žalobu proti generálnímu ředitelství dopravní policie za to,
že mi odmítli vydat řidičský průkaz.
Je tu také spousta lidí--
velmi velká podpora, jako těch 3 000 lidí,
kteří podepsali petici za mé propuštění z vězení.
Poslali jsme na Shura koncil petici
za zrušení zákazu u Saúdských žen.
Našlo se kolem 3 500 občanů, kteří věřili zrušení zákazu,
a petici podepsali.
Byli tam lidé, právě jsem ukázala několik příkladů,
kteří jsou úžasní, kteří věří v práva žen v Saúdské Arábii.
Snaží se, i když musí také čelit hodně nenávisti,
kvůli jejich nahlas vyjádřeným názorům.
Dnes Saúdská Arábie činí malé krůčky
ke zlepšení práv žen.
Shura koncil, jmenovaný králem,
královským dekretem krále Abdulláha;
minulý rok sem bylo jmenováno 30 žen,
20 procent.
20 % Koncilu. (Potlesk)
V tu samou dobu, nakonec tento koncil
naši čtyřikrát zamítnutou petici pro povolení řízení ženám
v únoru přijal.
(Potlesk)
Poté, co jsem šla do vězení,
byla odsouzena k bičování či předvolána před soud,
mluvčí dopravní policie řekl,
že budou vyšetřovat pouze narušování provozu ženskými řidičkami.
'Velký Mufti', hlava náboženského
zřízení v Saúdské Arábii
řekl, že není doporučeno ženám řídit auta.
Podle bývalého 'Velkého Mufti' to bylo haram, zakázané.
Pro mě to není jen o těchto malých krůčcích.
Je to o samotných ženách.
Jedna kamarádka se mě zeptala:
"Co si myslíš, kdy ženy už budou moct řídit?"
Odpověděla jsem jí: "Až se ženy přestanou ptát ´kdy?´",
podniknou kroky a uskuteční to hned."
Není to tedy jen o systému,
ale o nás, ženách, které mají řídí svůj vlastní život, řekla bych.
Nemám ponětí, jak jsem se stala aktivistkou.
Nevím, jak jsem se jí stala.
Vše co vím, a jsem si tím jistá, že v budoucnu,
když se mě někdo zeptá na můj příběh,
odpovím : "Jsem hrdá na to, že patřím
mezi ženy, které zrušily zákaz,
bojovaly proti zákazu, a poté oslavovaly svoji svobodu."
Takže otázka, se kterou jsem zahájila tuto přednášku;
čemu je obtížnější čelit,
represivní vládě, nebo represivní společnosti?
Doufám, že najdete klíč k této odpovědi v mé přednášce.
Děkuji vám všem.
(Potlesk)
Děkuji.
(Potlesk)
Děkuji vám. (Potlesk)