Pat Mitchell: Du har tagit med dig bilder från Yemen Times.
Så ta oss genom dem,
och introducera oss till ett annat Jemen.
Nadia Al-Sakkaf: Jag är glad över att vara här.
Och jag skulle vilja visa er alla
några bilder på vad som händer idag i Jemen.
Denna bild visar en revolution
som startats av kvinnor.
Och den visar kvinnor och män
som leder en blandad protest.
Den andra bilden
visar hur populärt behovet för förändring är.
Så många människor är där.
Intensiteten i resningen.
Denna bild visar att revolutionen
har tillåtit tillfällen för träning
för utbildning.
Dessa kvinnor lär sig om första hjälpen
och sina rättigheter enligt grundlagen.
Jag älskar denna bilden.
Jag ville bara visa
att över 60 procent av den jemenitiska befolkningen
är 15 år gamla eller yngre.
Och de var uteslutna från beslutsfattandet,
och nu är de i framkanten av nyheterna,
hissar flaggan.
Engelska --
ni ser att detta är jeans
och tajts,
och ett engelskt uttryck --
förmågan att visa världen
vad som händer i vårt eget land.
Och också ett uttryck,
det har fört fram talanger.
Jemeniter använder tecknade figurer
och konst,
målningar, serier,
för att berätta för världen och varandra
om det som händer.
Uppenbarligen finns det alltid en mörk sida.
Och detta är bara en av de mindre grymma bilderna
på revolutionen
och det pris vi måste betala.
Solidariteten
hos miljoner jemeniter runtom i landet
som bara kräver en enda sak.
Och slutligen, många människor säger
att Jemens revolution
kommer splittra landet.
Kommer det bli så många länder?
Kommer det bli ett nytt Somalia?
Men vi vill berätta för världen att, nej,
under den enda flaggan förblir vi det jemenitiska folket.
PM: Tack för de bilderna, Nadia.
Och de berättar verkligen, på många sätt,
en annorlunda historia
än Jemens historia,
den som ofta förekommer på nyheterna.
Och ändå trotsar du själv
alla dessa skildringar.
Så låt oss tala om den personliga historien ett ögonblick.
Din far har mördats.
Yemen Times har redan
ett starkt rykte i Jemen
som en självständig engelskspråkig tidning.
Hur bestämde du dig då
för att ta på dig ansvaret
att sköta en tidning,
speciellt i dessa tider av konflikt?
NA: Ja, låt mig först varna er
att jag inte är något traditionell jemenitisk flicka.
Jag gissar att ni redan märkt det nu.
(Skratt)
I Jemen bär de flesta kvinnorna slöja
och de sitter bakom dörrar
och deltar inte så mycket i det offentliga livet.
Men där finns så stor potential,
jag önskar jag kunde visa er mitt Jemen.
Jag önskar ni kunde se
Jemen genom mina ögon.
Då skulle ni veta
att där finns så mycket.
Och jag var priviligierad för jag föddes in i en familj,
min far uppmuntrade alltid pojkarna och flickorna.
Han sade att vi var jämlika.
Och han var en sådan ovanlig man.
Och till och med min mamma -- jag har min familj att tacka --
har en historia.
Jag studerade i Indien.
Och under mitt tredje år började jag bli förvirrad
för jag var jemenitiska,
men jag blandade mig också
men många av mina vänner på skolan.
Och jag reste hem igen och sade,
"Pappa, jag vet inte vem jag är.
Jag är inte jemenitiska, jag är inte indiska."
Och han sade, "Du är bron."
Och det är något jag kommer bära med mig i mitt hjärta för alltid.
Så sedan dess har jag varit bron,
och många människor har gått över mig.
PM: Det tror jag inte.
NA: Men det hjälper att berätta
att några människor är agenter för förändring
i samhället.
Och när jag blev chefredaktör
faktiskt efter min bror --
och min far gick bort 1999,
och sedan min bror till 2005 --
och alla slog vad om att jag inte kunde göra det.
"Vad är det denna unga flickan kommer och gör sig till
bara för det är hennes familjs företag," eller något.
Det var mycket svårt till en början.
Jag ville inte gå i konflikt med folk.
Men med all vederbörlig respekt
till alla männen, och speciellt de äldre männen,
så ville de inte ha mig där.
Det var mycket svårt, ska du veta,
att göra min auktoritet gällande.
Men en kvinna gör vad en kvinna måste.
(Applåd)
Och under det första året,
var jag tvungen att avskeda hälften av männen.
(Skratt)
(Applåd)
Tog in fler kvinnor.
Tog in yngre män.
Och vi har en mer könsbalanserad nyhetsrredaktion idag.
Den andra saken är att det handlar om professionalitet.
Det handlar om att bevisa vem man är och vad man kan göra.
Och jag vet inte om jag kommer skryta nu,
men bara under 2006,
vann vi tre internationella utmärkelser.
En av dem är IPI
"Free Media Pioneer Award".
Så det var svaret
till hela det jemenitiska folket.
Och jag vill ta hem en poäng här,
för min man är i rummet där borta.
Om du vill vara snäll att resa dig upp.
Han har stött mig mycket.
(Applåd)
PM: Och vi borde påpeka
att han arbetar också med dig på tidningen.
Men genom att ta på dig ansvaret
och klara av det som du har gjort,
har du blivit en bro
mellan ett äldre och traditionellt samhälle
och det som du nu skapar på tidningen.
Och samtidigt med att du ändrat på vilka som arbetar där,
så måste du ha stött på ett annat ställningstagande
som vi alltid stöter på, speciellt med kvinnor,
som har att göra med den yttre bilden,
klädsel, den beslöjade kvinnan.
Så hur har du hanterat detta
på ett personligt plan
så väl som de kvinnor som har arbetat för dig?
NA: Som du vet,
bilden av många jemenitiska kvinnor är en massa svart
och täckta, beslöjade kvinnor.
Och detta är sant.
Och mycket av detta beror på
att kvinnor inte kan, inte är fria,
att visa upp sina ansikten.
Det är i mycket en traditionell pålaga
som kommer från auktoritetspersoner
såsom männen, äldre generationer och så vidare.
Och det är ekonomisk delaktighet
och kvinnans förmåga att säga,
"Jag bidrar lika mycket till denna familjen, eller mer,
än du gör."
Och ju mer delaktiga kvinnorna blir,
desto mer kan de ta av sig slöjan, till exempel,
eller köra sin egen bil
eller ha ett arbete eller kunna resa.
Så det andra ansiktet av Jemen
är faktiskt ett
som ligger bakom slöjorna.
Och det är ekonomisk delaktighet främst
som tillåter kvinnan att ta bort slöjan.
Och jag har gjort detta genom hela mitt arbete.
Jag har försökt uppmuntra unga flickor.
Vi har börjat med att man kan ta av den på kontoret.
Och sedan kan man ta av den på uppdrag.
För jag trodde inte på att en journalist kan vara journalist med --
hur kan man tala med folk om man har ansiktet täckt? --
och så vidare; det är bara en rörelse.
Och jag är en förebild i Jemen.
Många människor ser upp till mig.
Många unga flickor ser upp till mig.
Och jag behöver bevisa för dem att, ja, du kan ändå gifta dig,
du kan ändå bli mamma,
och du kan ändå bli respekterad inom samhället,
men på samma gång,
betyder inte det att du ska vara bara en i mängden.
Du kan vara dig själv och ha ditt ansikte.
PM: Men genom att visa upp dig personligen där ute --
både genom en annorlunda framtoning
av de jemenitiska kvinnorna,
men också vad du har gjort möjligt
för kvinnorna som arbetar på tidningen --
har detta försatt dig i personlig fara?
NA: Ja, Yemen Times, genom 20 år,
har gått genom så mycket.
Vi har drabbats av åtal;
tidningen har stängts mer än tre gånger.
Det är en oberoende tidning,
men säg det till dem som bestämmer.
De tycker att om något är mot dem,
då är vi en oppositionstidning.
Och mycket, mycket svåra tider.
Några av mina reportrar anhölls.
Vi hade några rättegångar.
Min far mördades.
Idag är vi i en mycket bättre situation.
Vi har skapat trovärdighet.
Och i tider av revolution eller förändring liksom idag,
är det mycket viktigt för oberoende medier att ha en röst.
Det är mycket viktigt
att ni går till YemenTimes.com,
och det är mycket viktigt
att lyssna till vår röst.
Och det är troligen något
som jag kommer visa er
i västliga medier troligen --
och hur där finns en mängd stereotyper --
som tänker på Jemen som en enda bild:
detta är vad Jemen handlar om.
Och det är inte rättvist.
Det är inte rättvist för mig, det är inte rättvist för mitt land.
Många reportrar kommer till Jemen
och de vill skriva en artikel om al-Qaida eller terrorism.
Och jag vill bara visa er:
det finns en reporter som kom.
Han ville göra en dokumentär
på det som hans redaktörer ville.
Och det slutade med att han skrev en artikel som förvånade till och med mig --
hip-hop --
att det finns unga jemenitiska män
som uttrycker sig
genom att dansa och med puchu puchu.
(Skratt)
Den saken. (PM: Rap. Breakdance.)
Ja, breakdance.
Jag är inte så gammal.
Jag är bara inte inne.
(Skratt)
(Applåd)
PM: Jo, det är du.
Faktiskt finns det en dokumentär
som är tillgänglig på nätet; videon finns på nätet.
NA: ShaketheDust.org.
PM: "Shake the Dust." (NA: "Shake the Dust.")
PM: ShaketheDust.org.
Och den ger definitivt en annan bild av Jemen.
Du talade om pressens ansvar.
Och helt klart, när vi ser
på de sätt vi har separerat oss från andra
och vi har skapat rädsla
och fara,
ofta beroende på brist på kunskap,
brist på verklig förståelse,
hur ser du på
det sätt som särskilt den västliga pressen
rapporterar om detta och alla andra reportage från regionen,
men särskilt i ditt land?
NA: Ja, det finns ett talesätt som säger,
"Du fruktar det du inte känner till,
och du hatar det du fruktar."
Så det handlar i grund och botten om brist på research.
Det är nästan som, "Gör din läxa," --
lite deltagande.
Och man kan inte göra fallskärmsreportage --
bara dimpa ner i ett land för två dagar
och tro att man har gjort sin läxa och sitt reportage.
Så jag önskar
att världen skulle känna till mitt Jemen,
mitt land, mitt folk.
Jag är ett exempel, och det finns andra som jag.
Vi kanske inte är så många,
men om vi förs fram
som goda, positiva exempel,
så kommer andra -- män och kvinnor --
som till slut kan överbrygga gapet --
jag kommer tillbaka till bron --
mellan Jemen och världen
och först berätta
om erkännande
och sedan om kommunikation
och medkänsla.
Jag tror Jemen kommer vara
i en mycket dålig situation
under de kommande två till tre åren.
Det är naturligt.
Men efter två år, vilket är ett pris vi är villiga att betala,
så kommer vi igen att stå på våra fötter,
men i ett nytt Jemen
med ett yngre och mer delaktigt folk --
demokratiskt.
(Applåd)
PM: Nadia, jag tror att du just gett oss
en mycket annorlunda bild av Jemen.
Och helt klart du själv och vad du gör
har gett oss en bild av framtiden
som vi kommer omfamna
och vara tacksamma för.
Och all lycka till tid.
YemenTimes.com
NA: På Twitter också.
PM: Så ni är uppkopplade.
(Applåd)