Prinesli ste nam fotografije iz Yemen Timesa.
Popeljite nas skoznje
in nam predstavite tisti drugi Jemen.
Vesela sem, da sem z vami.
In rada bi delila z vami
nekaj podob današnjega dogajanja v Jemnu.
Tale fotografija prikazuje revolucijo,
ki so jo začele ženske.
Kaže ženske in moške
med mešanim protestom.
Naslednja fotografija
odraža popularnost dejanske potrebe po spremembah.
Tako veliko ljudi je tam.
Gre za intenzivnost upora.
Tale fotografija kaže, kako je revolucija
odprla priložnosti za usposabljanje,
za izobraževanje.
Te ženske se učijo o prvi pomoči
in o svojih ustavnih pravicah.
Ta fotografija mi je zelo všeč.
Hotela sem pač pokazati,
da je več kot 60 odstotkov prebivalstva Jemna
starega 15 let ali manj.
In izključeni so bili iz procesov odločanja,
zdaj pa so na prvih straneh vesti,
z zastavami v rokah.
Angleške...
vidite, to so kavbojke
in oprijeta mikica
in angleški napis...
možnost deliti s svetom,
kaj se dogaja v lastni državi.
Gre tudi za izražanje,
ki je odkrilo talente.
Jemenčani uporabljajo risbe
in umetnost
ter slikanje, stripe,
da bi svetu in drug drugemu povedali,
kaj se dogaja.
Seveda je tu tudi temna stran.
To je le ena od manj grozljivih fotografij
revolucije
in cene, ki jo plačujemo.
Solidarnost
milijonov Jemenčanov po vsej državi,
ki zahtevajo samo eno.
In končno, veliko ljudi pravi,
da bo jemenska revolucija
razcepila državo.
Bo nastalo veliko različnih držav?
Bo to še ena Somalija?
Svetu hočemo povedati, da ne;
pod eno zastavo bomo ostali jemenski narod.
Hvala za te slike, Nadia.
Na veliko načinov
nam povedo drugačno zgodbo,
kot je tista o Jemnu,
ki je pogosto v poročilih.
In kljub vsemu, vi sami
kljubujete vsem tem oznakam.
Posvetiva se za trenutek vaši osebni zgodbi.
Vašega očeta so umorili.
Yemen Times v Jemnu že ima
velik ugled
kot neodvisen časopis v angleškem jeziku.
Kako ste se torej
odločili, da prevzamete odgovornost
za vodenje časopisa,
predvsem v teh konfliktnih časih?
Naj vas najprej opozorim,
da nisem tradicionalno jemensko dekle.
Verjetno ste to že opazili.
(smeh)
V Jemnu je večina žensk zakritih
in ostanejo za zaprtimi vrati
ter niso del javnega življenja.
Vendar obstaja velik potencial;
rada bi vam pokazala svoj Jemen.
Rada bi, da bi videli
Jemen skozi moje oči.
Potem bi vedeli,
da ima veliko pokazati.
Sama sem bila privilegirana, saj sem se rodila v družini,
kjer je oče vedno spodbujal tako fante kot dekleta.
Govoril je, da smo enakopravni.
Bil je res izjemen človek.
Tudi moja mati... to dolgujem svoji družini...
to zgodbo.
Študirala sem v Indiji.
V tretjem letniku sem postala zmedena,
ker sem bila Jemenčanka,
hkrati pa sem se družila
tudi z veliko prijatelji s fakultete.
Vrnila sem se domov in rekla:
"Očka, ne vem, kdo sem.
Nisem Jemenčanka, nisem Indijka."
Odgovoril je: "Ti si most."
To je nekaj, kar bom za vedno nosila v srcu.
Od tedaj sem torej most,
ki ga je pohodilo že veliko ljudi.
Mislim, da ne.
Pomaga pa vedeti,
da so nekateri ljudje nosilci sprememb.
v družbi.
Ko sem postala odgovorna urednica,
pravzaprav za svojim bratom,
moj oče je umrl leta 1999,
moj brat je bil na položaju do leta 2005...
in vsi so bili prepričani, da mi ne bo uspelo.
"Kaj se to dekle postavlja,
samo zato, ker gre za družinsko podjetje," in podobno.
Na začetku je bilo zelo težko.
Nisem se hotela spopadati z ljudmi.
Toda z vsem spoštovanjem
do vseh moških, posebej do starejših,
oni me niso hoteli imeti zraven.
Bilo je zelo težko, veste,
da sem vzpostavila avtoriteto.
Toda ženska mora narediti, kar pač mora.
(aplavz)
In v prvem letu
sem morala odpustiti polovico moških.
(smeh)
(aplavz)
Pripeljala sem več žensk.
Pripeljala sem mlajše moške.
In danes imamo v uredništvu večje ravnotežje med spoloma.
Druga stvar je, da gre za profesionalnost.
Gre za to, da človek dokaže, kdo je in kaj zna.
In ne vem, ali bo tole zvenelo kot samohvala,
ampak samo v letu 2006
smo dobili tri mednarodne nagrade.
Ena od njih je nagrada Mednarodnega medijskega inštituta
Free Media Pioneer Award.
To je bil torej odgovor
vsem Jemenčanom.
In rada bi nekaj poudarila,
moj mož je tamle v dvorani.
Bi lahko prosim vstal?
V veliko podporo mi je.
(aplavz)
Povedati je treba,
da tudi on dela z vami pri časopisu.
S tem, ko ste prevzeli odgovornost,
in delovali na svoj način,
ste postali most
med starejšo tradicionalno družbo
in tisto, ki jo ustvarjate s časopisom.
Torej, z zamenjavo zaposlenih
ste se morali soočiti s še enim stališčem,
ob katerega vedno trčimo, posebej v zvezi z ženskami,
in ki je povezano z zunanjim videzom,
obleko, zakrito žensko.
Kako ste torej opravili s tem
na osebni ravni,
kot tudi na ravni žensk, ki so delale z vami?
Kot veste,
je predstava o veliko Jemenčankah tista o veliko črnine
in zakritih ženskah.
In to je tudi res.
V veliki meri je to zato,
ker ženske ne morejo, nimajo svobode,
da bi same sebi pokazale obraz.
Gre za veliko tradicionalnih pritiskov
s strani ljudi z avtoriteto,
kot so možje, stari starši in podobno.
Pomembno je ekonomsko opolnomočenje
in zmožnost ženske, da reče:
"Prav toliko prispevam k tej družini kot ti,
ali še več."
In močnejše ko postajajo ženske,
lažje denimo odkrijejo obraz
ali vozijo svoj avto
ali imajo službo ali pa potujejo.
Drugi obraz Jemna
je torej tisti,
skrit za tančico.
In večinoma res ekonomska moč
omogoči ženski, da ga enostavno odkrije.
To sem jaz naredila s svojim delom.
Skušala sem opogumiti mlada dekleta.
Začeli smo s tem, da so se lahko odkrile v pisarni.
Potem so se lahko odkrile pri poročanju s terena.
Ne verjamem namreč, da je lahko novinar res novinar z ...
kako lahko govorite z ljudmi, če imate zakrit obraz? ...
In tako naprej; gre samo za gibanje.
In jaz sem vzor v Jemnu.
Veliko ljudi se zgleduje po meni.
Veliko mladih deklet se zgleduje po meni.
In moram jim dokazati, da je ženska lahko poročena,
lahko je mati
in še vedno jo bo družba spoštovala.
Hkrati pa
to ne pomeni, da naj bo samo del množice.
Lahko ste samosvoje in imate svoj obraz.
Toda s tem, ko ste se osebno zavzeli
in javnosti pokazali drugačno podobo
jemenske ženske
ter omogočili
ženskam, ki delajo pri vas...
vas je to osebno pripeljalo v nevarnost?
No, Yemen Times je v dvajsetih letih
doživel veliko.
Preganjali so nas,
časopis so ukinili več kot trikrat.
Gre za neodvisen časopis,
ampak razložite to tistim, ki odločajo.
Mislijo, da če pišemo proti njim,
smo opozicijski časopis.
In šli smo skozi zelo težke čase.
Nekatere novinarje so aretirali.
Imeli smo nekaj primerov na sodišču.
Mojega očeta so umorili.
Danes nam gre veliko bolje.
Postali smo verodostojni.
In v časih revolucije ali sprememb, kakršni so danes,
je pomembno, da imajo neodvisni mediji svoj glas.
Zelo pomembno je,
da obiščete YemenTimes.com
in pomembno je,
da nam prisluhnete.
To je nekaj,
kar bom delila z vami
v zahodnih medijih verjetno...
no, obstaja veliko stereotipov...
razmišljajo o Jemnu na en sam način:
to je tisto, kar je zanje Jemen.
In to ni pošteno.
Ni pošteno do mene in do moje države.
Veliko novinarjev pride v Jemen
in hoče napisati zgodbo o Al Kajdi ali terorizmu.
Hotela sem vam samo povedati:
prišel je neki novinar.
Nameraval je posneti dokumentarec
o tem, kar so mu naročili uredniki.
Na koncu pa je naredil zgodbo, ki je presenetila celo mene...
hip hop...
da obstajajo mladi Jemenčani,
ki se izražajo
skozi ples in puču puču.
(smeh)
Tistole. (Pam: Rap. Break dance.)
Ja, break dance.
Nisem tako stara.
Samo nisem na tekočem.
(smeh)
(aplavz)
Pa ste.
Pravzaprav je dokumentarec
na voljo na spletu, video je na spletu.
ShaketheDust.org
Shake the Dust.
ShaketheDust.org.
In prav gotovo kaže drugačno podobo Jemna.
Govorili ste o odgovornosti tiska.
In res, ko pogledamo,
kako smo se ločili od drugih
in vzpostavili stanje strahu
in nevarnosti,
pogosto zaradi pomanjkanja znanja,
pomanjkanja pravega razumevanja,
kako vidite
način, na katerega posebej zahodni tisk
pokriva to in druge zgodbe iz regije,
še posebej pa v vaši državi?
Obstaja pregovor, ki pravi,
"Bojite se tistega, česar ne poznate,
in sovražite tisto, česar se bojite."
Gre v osnovi za pomanjkanje raziskav.
Je skoraj kot: "Dajte, naredite domačo nalogo,"...
malo se zavzemite.
Ne morete biti padalski poročevalec...
kar skočiti v državo za dva dni
in misliti, da ste opravili nalogo in imate zgodbo.
Zato želim,
da bi svet poznal moj Jemen,
mojo deželo, moje ljudi.
Jaz sem samo primer, so še drugi meni podobni.
Mogoče nas ni veliko,
ampak če bomo predstavljeni
kot dober, pozitiven primer,
bodo še drugi - moški in ženske -
ki lahko sčasoma premostijo prepad...
spet se vračam k mostu...
med Jemnom in svetom
in najprej povedo
o priznanju
in potem o komunikaciji
in sočutju.
Mislim, da bo Jemen
naslednji dve ali tri leta
v zelo slabem položaju.
To je normalno.
Ampak po dveh letih, kar je cena, ki smo jo pripravljeni plačati,
se bomo spet postavili na svoje noge,
ampak v novem Jemnu,
z mlajšimi in močnejšimi ljudmi,
in demokracijo.
(aplavz)
Nadia, mislim, da ste nam pravkar pokazali
zelo drugačno podobo Jemna.
In vsekakor ste nam vi z vašim delom
dali pogled v prihodnost,
ki ga bomo sprejeli
in bomo zanj hvaležni.
Veliko sreče vam želim.
YemenTimes.com.
Tudi na tviterju smo.
Torej ste priklopljeni.
(aplavz)