Pat Mitchell: Ens has portat imatges del 'Yemen Times'.
I mostren's aquestes,
i presenten's a un altre Iemen.
Nadia Al-Sakkaf: Bé, m'alegra estar aquí.
I m'agradaria compartir amb tots vosaltres
algunes de les imatges que estan donant lloc avui al Iemen.
Aquesta imatge mostra una revolució
iniciada per dones.
I mostra dones i homes
dirigint una protesta mixta.
L'atre imatge
és la popularitat de la necessitat real de canvi.
Hi ha tanta gent allí.
La intensistat de l'alçament.
Aquesta imatge mostra que la revolució
ha permès oportunitats de formació,
d'eduació.
Aquestes dones estan aprenent primers auxilis
i els seus drets segons la constitució.
M'encanta aquesta imatge.
Només volia mostrar
que més del 60% de la població Iemenita
tenen 15 anys o menys.
I van ser exclosos de la presa de decisions,
i ara estan a primera plana en les notícies,
alçant la bandera.
En anglès,
veuen que això són texans,
ajustats,
i unes frases en anglès-
la capacitat de compartir amb el món
el que està passant al nostre país.
I aquesta manifestació també
ha generat talents.
Els iemenites estan usant caricatures
i art,
pintures, còmics,
per contar al món i als uns i als altres
el que està passant.
És clar, sempre hi ha un cantó obscur.
I aquesta és una de les imatges més horripilants
de la revolució
i el preu que hem de pagar.
La solidaritat
de milions de iemenites a tot el país
només demanant una cosa.
I finalment, molta gent esta diguent
que la revolució del Iemen
fracturarà el país.
Surgiràn molts més països?
Sirà un altre Somalia?
Però nosaltres volem dir al món que, no,
baix una sola bandera, restarem com gent iemenita.
PM: Gràcies per les imatges, Nadia.
I, en molts de sentits,
conten una història diferent
de l'história del Iemen,
la que sovint surt a les notícies.
I així mateix, tu mateixa
desafies aquests estereotips.
Parlem de l'història personal per un moment.
El teu pare és assessinat.
El 'Yemen Times' ja té
una forta reputació al Iemen
de ser un diari independent en anglès.
¿Com és que llavors
prens la decisió d'assumir la responsabilitat
de dirigir el diari,
especialment durant aquest temps tan conflictiu?
NA: Bé, primer deixin-me advertir
que no sóc la típica jove iemenita.
Suposo que ja s'han adonat d'això.
(Riures)
Al Iemen, la majoria de dones porten vel
i estan assegudes al darrera de portes
i no participen gaire en la vida pública.
Però hi ha tant de potencial,
m'agradaria poder mostrar-lis el meu Iemen.
m'agradaria que poguessin veure
El Iemen a través dels meus ulls.
I llavors sabrien
que hi ha molt més que allò.
Vaig tenir el privilegi de nèixer a una família,
amb un pare que sempre va alentar tant als nois com les noies.
Ell deia que erem iguals.
I era un home tan extraordinari.
I inclús la meva mare - ho dec a la meva família -
una història.
Vaig estudiar a l'India.
I en el tercer any, vaig començar a confundir-me
perquè era iemenita,
però també m'estava barrejant
amb molts d'amics a l'escola.
I vaig tornar a casa diguent:
"Papa, no sé qui sóc.
No sóc iemenita, no sóc india."
I ell em va dir: "Ets el pont."
I això és una cosa que guardaré al meu cor per sempre.
Així que des de llavors he set el pont,
i molta gent m'ha passat per sobre.
PM: No ho crec.
NA: Però serveix per contar
que alguna gent és portadora de canvis
a la societat.
I quan vaig convertir-me el cap de redacció
de fet, succeint al meu germà -
el meu pare va morir al 1999,
i el meu germà al 2005 -
i tothom apostava a que jo no seria capaç de fer-ho.
"¿Què ve a fer aquesta jove ostentant
només perque és el negoci de família?", or alguna cosa així.
Va ser molt difícil al començament.
No volia entrar en conflicte amb ningú.
Però amb tots els respectes
a tots els homes, i els més grans en especial,
no em volien allí.
Va ser molt difícil, saben,
imposar la meva autoritat
Però una dona ha de fer el que una dona ha de fer.
(Aplaudiment)
I durant el primer any,
vaig haver de despatxar la meitad dels homes.
(Riures)
(Aplaudiment)
Vaig incorporar més dones
i homes més joves.
I avui tenim una sala de redacció més equilibrada en questió de gènere.
Un altre tema és el professionalisme.
És tracta de demostrar qui ets i que pots fer.
I no sé si vaig a pecar de superba ara,
però només al 2006.
varem guanyar tres premis internacionals.
Un d'ells és el IPI
Premi Pioner dels Medis Lliures
Així que aquella va ser la resposta
per a tota la gent iemenita.
I vull anotar un punt aquí
perque el meu marit està aquí a la sala, allí.
Aixeca't si us plau,
Ell m'ha donat molt de suport.
(Aplaudiment)
PM: Hi hauriem de recalcar
que també treballa amb tu al diari.
Però assumint aquesta responsabilitat
i de la manera que ho has fet,
t'has convertit en el pont
entre la societat antiga tradicinal
i la que ara estàs creant al diari.
I al mateix temps que canviaves el personal,
et vas haver d'enfrentar a un altre tema
amb el qual sempre ens hi topem les dones, sobre tot,
i té a veure amb l'imatge exterior,
el vestuari, la dona amb vel.
¿Com has manejat això
a nivell personal
i amb les dones que treballen amb tu?
NA: Com ja saben,
la imatge de moltes dones iemenites és de molt de negre
i cobertes amb vel.
I això és veritat.
I en gran part es deu
a que les dones no poden, no són lliures,
de mostrar-se el seu propi rostre.
Hi ha una gran imposició de la tradició
provenent de la figura d'autoritat
com la dels homes, els avis i de més.
I és el poder econòmic
i la capacitat d'una dona de dir:
"Jo contribueixo a aquesta família tant o més
que tu".
I quant més poder adquireixen les dones,
més probable és que puguin llevar-se el vel, per exemple,
o conduir el seu propi cotxe
o tenir una feina o poder viatjar.
Així que l'altre cara de Iemen
en realitat és una
que roman al darrera dels vels.
I és principalment el poder econòmic
que permet a la dona descobrir-se.
I he procurat això a través de la meva feina.
He intentat animar a les joves.
Varem començar amb, "t'ho pots treure a l'oficina".
I després d'allò, "t'ho pots treure a entrevistes".
Perquè no crec que una periodista pugui ser-ho amb -
com pots parlar amb la gent si tens el rostre cobert? -
i així successivament; és un moviment.
I jo sóc un exemple a seguir al Iemen.
Molta gent m'admira.
Moltes joves m'admiren.
I necessito demostrar-lis que, sí, pots estar casada,
pots ser mare,
i pots ser respectada dins la societat,
però a la vegada,
això no significa que hagis de ser una més entre la multitud.
Pots ser tu mateixa i tenir un rostre.
PM: Però al posar-te allí fora -
a la vegada que projectant una imatge diferent
de les dones iemenites,
també el que has fet possible
per les dones que traballen amb tu al diari -
T'ha posat això en perill personal?
NA: Bé, 'The Yemen Times', al llarg de 20 anys,
ha passat per tant.
Hem patit persecució;
el diari va ser clausurat més de tres vegades.
És un diari independent,
però diguin-li això a la gent que està al càrrec.
Pensen que si es diu res que vagi en contra seva,
llavors estem sent un diari de l'oposició.
I hem passat per temps molt difícils.
Alguns dels meus reporters varen ser arrestats.
Hem tengut casos judicials.
El meu pare va ser assessinat.
Avui estem a una situació més favorable.
Hem creat la credibilitat.
I en temps de revolució o canvi, com avui en dia,
és molt important que la premsa independent tingui veu.
És molt important
que vagin a YemenTimes.com,
i és molt important
que escoltin la nostra veu.
I probablement això sigui
el que comparteixi amb vosatres
a la premsa occidental -
com existeixen molts d'estereotips -
pensant en el Iemen dins un sol marc:
això és Iemen.
I no és just.
No és just per a mi, ni és just pel meu país.
Molts de reporters venen al Iemen
i volen escriure una història sobre Al-Qaeda o el terrorisme.
I jo només volia compartir amb vosaltres
que hi ha un reporter que va venir,
volia fer un documental
sobre el que demanaven els seus editors.
I va acabar escrivint una història que em va sorprendre fins i tot a mi -
sobre el hip hop -
que hi ha joves iemenites
que s'expressen
a través de la dança i el "puchu puchu"
(Riures)
Ja saben, allò. (PM: el Rap, 'Break dancing')
Sí, 'Break dancing'.
No sóc tan vella.
Només que no estic molt per aquest tema.
(Riures)
(Aplaudiment)
PM: Si que ho estàs.
De fet, és un documental
que es pot veure a internet; el vídeo està a internet.
NA: Shakethedust.org.
PM: 'Shake the dust'. (NA: 'Shake the Dust'.)
PM: Shakethedust.org.
I definitivament dóna una imatge diferent del Iemen.
Has parlat de la responsabilitat de la premsa.
I, sobre tot quan observem
les diferents maneres per les quals ens hem separat dels altres
i hem generat por
i perill,
sovint degut a la falta de coneixament,
a la falta d'entendiment,
¿Com veus
la forma en la que la premsa occidental, en particular,
cobreix això i totes les altres històries a la teva regió,
però en particular al teu país?
NA: Bé, hi una dita que diu que,
"Temeixes el que desconeixes,
i odies el que temeixes".
Així que és la falta de recerca, bàsicament.
És quasi com: "Fes la teva feina" -
és prendre una part activa.
I no pots fer periodisme de paracaigudisme -
saltar a un país per un parell de dies
i creure't que ja has fet la teva feina i narrat una història.
Així que m'agaradaria
que el món conegués el meu Iemen,
el meu país, la meva gent.
Jo sóc un exemple, i n'hi ha més com jo.
Potser no som molts,
però si ens promocionen
com un bon exemple positiu,
n'hi haurà més- homes i dones -
qui algun dia faran de pont
un altre cop, tornem al tema del pont -
entre el Iemen i el món,
i parlant primer
de reconeixament
i després de comunicació
i compassió.
Jo crec que el Iemen estirà
en molt mala situació
pels pròxims dos o tres anys.
És natural.
Però passats aquests anys, que és el preu que estem disposats a pagar,
ens anem a recuperar,
però a un Iemen
amb gent més jove i amb més poder
democràtic.
(Aplaudiment)
PM: Nadia, crec que ens has donat
una visió molt diferent del Iemen.
I per descomptat, tu i el que tu fas
ens ha donat una visió d'un futur
al qual ens aferrarem
i pel qual estirem agraïts
I moltíssima sort.
YemenTimes.com.
NA: També estem al Twitter.
PM: Veig que si que estàs conectada.
(Aplaudiment)