אני קפיטליסט,
ומאחורי 30 שנות קריירה בקפיטליזם
בהן הייתי בכ-30 חברות,
ייצרתי עשרות מיליארדי דולרים של ערך שוק,
אני לא רק באחוזון העליון אלא במאית העליונה.
היום באתי כדי לשתף אתכם בסודות ההצלחה שלנו,
כי קפיטליסטים עשירים כמוני מעולם לא היו עשירים יותר.
אז השאלה היא, איך אנחנו עושים את זה?
איך אנחנו מצליחים להשיג
חלק הולך וגדל מהעוגה הכלכלית מדי שנה?
האם זה משום שהעשירים נעשו חכמים יותר מאשר לפני 30 שנה?
האם אנחנו עובדים קשה יותר מאי-פעם?
האם אנחנו גבוהים יותר, נראים טוב יותר?
למרבה הצער, לא.
הגורם הוא אחד בלבד:
כלכלה.
והנה הסוד המלוכלך.
היתה תקופה בה מקצוע הכלכלה
עבד לטובת האינטרס הציבורי, בשביל כולם,
אבל בעידן הניאו-ליברלי,
כיום,
הוא מיטיב רק עם הארגונים הגדולים
והמיליארדרים,
וזה יוצר בעיה קלה.
אנו יכולים להחליט על מדיניות כלכלית
של העלאת מסים על העשירים,
הגברת הרגולציה על ארגונים חזקים, או העלאת משכורות עובדים.
עשינו זאת בעבר.
אבל כלכלנים ניאו-ליברלים יזהירו אותנו
שחוקים כאלה יהיו טעות איומה,
כי "העלאת מסים תמיד הורגת את הצמיחה הכלכלית",
"כל צורה של רגולציה ממשלתית
"אינה יעילה",
ו"העלאת משכורות תמיד מחסלת משרות".
כתוצאה מדרך חשיבה זאת,
במשך 30 השנים האחרונות, בארצות הברית לבדה,
הפך האחוזון העליון העשיר יותר ב-21 טריליון דולר
בזמן שה-50% הנמוכים הפכו עניים יותר ב-900 מיליארד דולר,
דפוס שמעמיק את אי-השוויון וחוזר על עצמו במידה רבה
ברחבי העולם.
למרות זאת, כשמשפחות מהמעמד הבינוני שנאבקות להסתדר
עם משכורות שלא השתנו מזה כ-40 שנה,
הכלכלנים הנאו-ליברלים ממשיכים להתריע שהתגובה הסבירה היחידה
לשיבושים הכואבים שנגרמים בגלל הצנע והגלובליזציה
הינה עוד צנע וגלובליזציה.
אז מה על החברה האנושית לעשות?
ובכן, ברור לי לגמרי מה עלינו לעשות.
נחוצה לנו כלכלה חדשה.
הכלכלה תוארה פעם כ"המדע הקודר",
וזאת מסיבה טובה, כיוון שלמרות שמלמדים אותה כה הרבה היום,
היא אינה מדע כלל,
למרות כל המתמטיקה המסנוורת.
למעשה, יותר ויותר אקדמאים ואחרים העוסקים בתחום
הגיעו למסקנה שתֵאוֹרְיית הכלכלה הניאו-ליברלית מֻוטְעֵית באופן מסוכן
ושהמשברים הנוכחיים של חוסר השוויון הכלכלי
והתגברות חוסר היציבות הפוליטי
הם תוצאה ישירה של עשרות שנים של תאוריית כלכלה גרועה.
כיום אנו יודעים שהכלכלה שהעשירה אותי כל כך, איננה רק מוטעית,
אלא גם מיושנת.
כי מסתבר
שלא ההון הוא שמחולל צמיחה כלכלית,
אלא בני אדם.
ולא האינטרס האישי הוא שמקדם את טובת הצבור,
אלא יחסי גומלין.
ולא התחרות היא שמייצרת שגשוג,
אלא שיתוף הפעולה.
מה שברור כעת הוא שכלכלה שאינה צודקת ואינה מכלילה
לא תוכל לעולם לתמוך באותן רמות גבוהות של שיתוף פעולה חברתי
הנחוצות לשגשוגה של חברה מודרנית.
אז איפה טעינו?
טוב, מתברר שנעשה ברור מאליו עד כאב
שההנחות הבסיסיות עליהן בנויה תיאוריית הכלכלה הניאו-ליברלית
הן פשוט שגויות באופן אובייקטיבי,
ולכן היום אני רוצה לעבור איתכם על ההנחות המוטעות האלו
ולאחר מכן לתאר מהו באמת מקור השגשוג לדעת המדע.
ובכן, הנחה מספר 1 של הכלכלה הניאו-ליברלית היא,
שהשוק הינו מערכת שיווי-משקל יעילה
כלומר, אם דבר אחד בכלכלה, למשל משכורות, עולה,
ישנו דבר אחר בכלכלה, למשל מספר משרות, שחייב לרדת.
כך לדוגמה, בסיאטל, היכן שאני גר,
כשהעבירו ב-2014 חוק משכורת מינימום בשיעור 15 דולר.
הניאו-ליברלים נטרפו בגלל שיווי המשקל היקר שלהם.
"אם תעלו את מחיר העבודה," הם הזהירו,
"העסקים ירכשו פחות ממנו.
"אלפי עובדים במשכורת נמוכה יאבדו את עבודתם.
"המסעדות תיסגרנה."
אלא ש...
זה לא קרה.
שיעור האבטלה ירד באופן דרמטי.
עסקי המסעדנות של סיאטל פרחו.
מדוע?
כי אין שיווי-משקל.
כי העלאת משכורות אינה מחסלת משרות, אלא יוצרת אותן.
כי למשל,
כשבעלי מסעדות נדרשים פתאום לשלם לעובדי המסעדות מספיק
שאפילו הם יוכלו כעת להרשות לעצמם לאכול במסעדות,
זה לא מקטין את עסקי המסעדנות,
אלא באופן ברור מגדיל אותם.
(מחיאות כפיים)
תודה רבה.
ההנחה השניה היא
שמחירו של משהו תמיד שווה לערכו,
מה שבעצם אומר שאם אתם מרוויחים 50 אלף דולר בשנה
ואני מרוויח 50 מיליון דולר לשנה,
זה בגלל שאני מייצר ערך בכמות גדולה פי אלף יותר מכם.
טוב,
אז זה לא יפתיע אותכם לדעת
שזוהי הנחת-יסוד נוחה מאד
למנכ"ל שמשלם לעצמו 50 מיליון דולר בשנה,
אבל משלם לעובדים שלך משכורות רעב.
ובבקשה, האמינו למישהו שניהל עשרות חברות:
אלו שטויות.
לא משלמים לאנשים כפי שוויים.
משלמים להם לפי הכוח שלהם לנהל משא ומתן,
וחלקן של המשכורות בתוך התמ"ג קטֵן
לא בגלל שהעובדים הפכו פחות יעילים
אלא מפני שהמעסיקים רכשו יותר כוח.
ו --
(מחיאות כפיים)
ועקב העמדת פנים שחוסר-האיזון הענק שבין כוח ההון לכוח העבודה
אינו קיים,
הפכה למעשה תיאוריית הכלכלה הניאו-ליברלית
לספקית חסות של העשירים.
ההנחה השלישית, שהיא בהחלט ההרסנית ביותר,
הינה מודל התנהגותי
שמתאר את בני האדם כמשהו שנקרא "הומו אקונומיקס,"
שמשמעותו היא שבעצם כולנו אנוכיים לחלוטין,
רציונאליים לגמרי, ומשתדלים כל הזמן למקסם ערך למען עצמנו.
אבל שאלו את עצמכם,
האם מתקבל על הדעת שבכל רגע נתון במשך כל חייכם,
כשעשיתם משהו טוב עבור מישהו אחר,
זה היה רק כדי למקסם את התועלת האישית שלכם?
האם מתקבל על הדעת שחייל שקופץ על רימון כדי להגן על חבריו החיילים,
רק מקדם את האינטרס האישי הצר שלו?
אם אתם חושבים שזה מופרך,
שזה בניגוד לכל אינטואיציה מוסרית סבירה,
אתם צודקים. זה באמת מופרך.
ובהתאם לנתונים המדעיים העדכניים ביותר,
זה אינו נכון.
אבל זהו המודל ההתנהגותי
שבליבה הקר והאכזר של הכלכלה הניאו-ליברלית,
וזה גם משחית מוסרית
וגם מוטעה מדעית,
כי אם אנחנו מקבלים כעובדה בסיסית
שבני אנוש הם אנוכיים מיסודם,
ואז מתבוננים סביבנו בעולם
על כל השגשוג הגלוי לעין שבו,
הגיוני להניח
וחייב להיות נכון בהגדרה,
שמיליארדי פעולות של אנוכיות,
הפכו במטה-קסם לשפע לטובת הציבור.
אם אנחנו, בני האדם, פועלים רק מטעמי אנוכיות,
אז האנוכיות היא הסיבה לשגשוג שלנו.
בהתבסס על ההגיון הכלכלי הזה,
תאוות בצע הינה חיובית.
הרחבת הפערים החברתיים הינה יעילה,
והמטרה היחידה של תאגיד כלשהו
יכולה להיות להעשיר את בעלי המניות.
כי אם פועלים אחרת מאיטים את הצמיחה הכלכלית
ובכלל מזיקים לכלכלה.
והבשורה הזאת של אנוכיות
שמהווה את אבן-היסוד של הכלכלה הניאו-ליברלית,
דרך-חשיבה שיצרה חוקים כלכליים
שאיפשרו לי ולחבריי העשירים באחוזון בעליון
לגרוף בעצם את כל הרווחים של הצמיחה ב-40 השנים האחרונות.
אבל,
אם במקום זאת,
אנו מקבלים את תוצאות המחקר האמפירי שנעשה לאחרונה,
מדע אמיתי, שמתאר באופן נכון את בני האדם
כיצורים שמשתפים פעולה במידה רבה,
ששואפים להדדיות
ומוסריים מטבעם,
אז הגיוני להניח
שמן הסתם, שיתוף הפעולה
ולא האנוכיות
היא הסיבה לשגשוג שלנו;
ולא האינטרס האישי שלנו,
אלא הנטייה לשיתוף פעולה הטבועה בנו
היא כוח-העל הכלכלי שמניע את האנושות.
במרכזה של הכלכלה החדשה הזאת
עומד הסיפור עלינו, שמעניק לנו רשות למצוא את הטוב ביותר שבנו,
ובניגוד לכלכלה הישנה,
זהו רעיון נעלה
והערך המוסף שלו הוא היותו אמת.
אבל,
אני רוצה להדגיש שהכלכלה החדשה הזאת
איננה משהו שאני באופן אישי הגיתי או המצאתי.
התיאוריות והמודלים שלה מפותחים ומשוכללים
באוניברסיטאות ברחבי העולם
על סמך כמה מהמחקרים החדשים והטובים ביותר בכלכלה:
תורת הסיבוכיות, תורת האבולוציה,
פסיכולוגיה, אנתרופולגיה ודיסציפלינות אחרות.
ולמרות שאין עדיין ספר לימוד עבור הכלכלה החדשה הזאת
או אפילו שם מוסכם,
בקווים כלליים
ההסבר שלה לגבי מקורו של שגשוג הוא בערך כזה:
שוק קפיטליסטי מהווה מערכת אבולוציונית
שבה שגשוג מופיע
דרך לולאת משוב חיובי
בין כמויות עולות של חדשנות וכמויות עולות של ביקוש צרכני.
החדשנות היא התהליך דרכו אנחנו פותרים בעיות אנוש,
הביקוש צרכני ההוא המנגנון שדרכו בוחר השוק
בחידושים שימושיים,
וכשאנו ממשיכים לפתור בעיות אנו מוסיפים לשגשג.
אך ככל שאנו מוסיפים לשגשג,
הבעיות והפתרונות שלנו
נעשים מורכבים יותר,
והמורכבות הטכנית הגדלה הזאת
דורשת רמות גבוהות אף יותר של שיתוף פעולה חברתי וכלכלי
בכדי לייצר את המוצרים המיוחדים כל כך
שמגדירים את הכלכלה המודרנית.
הכלכלה הישנה צודקת, כמובן,
מבחינה זו שהתחרות ממלאת תפקיד חיוני בתפקוד השווקים,
אבל היא אינה רואה
שזו בעיקר תחרות בין קבוצות שמשתפות ביניהן פעולה באופן הדוק --
תחרות בין חברות, תחרות בין רשתות של חברות,
תחרות בין מדינות --
וכל מי שניהל אי פעם עסק מצליח יודע
שבניית צוות שיתופי ע"י הכללת הכשרונות של כולם
היא כמעט תמיד אסטרטגיה טובה יותר מסתם חבורה של אידיוטים אנוכיים.
אז איך ננטוש את הניאו-ליברליזם
ונבנה חברה אנושית שתהיה יותר ברת-קיימא, יותר משגשגת
ויותר שוויונית?
הכלכלה החדשה מציעה חמישה כללי אצבע.
הראשון אומר שכלכלות מצליחות אינן ג'ונגלים אלא גַנים,
כלומר, את השווקים,
כמו גנים, יש לטפח,
שהשוק הוא הטכנולוגיה החברתית המוצלחת ביותר שהומצאה אי פעם
לצורך פתרון בעיות אנוש,
אבל אם הם לא ירוסנו ע"י נורמות חברתיות או רגולציה דמוקרטית,
השווקים יוצרים באופן בלתי נמנע יותר בעיות מאשר פתרונות.
שינויי האקלים,
המשבר הפיננסי של 2008
הן שתי דוגמאות מיידיות.
הכלל השני הוא,
שהכללת אוכלוסיות יוצרת צמיחה כלכלית.
הרעיון הניאו-ליברלי,
שהכללה היא חלק מאותן מותרות יקרים
שאנו יכולים להרשות לעצמנו אם וכאשר ישנה צמיחה הוא מוטעה וגם מפגר.
כלכלה היא אנשים.
הכללת יותר אנשים ביותר דרכים
היא זו שגורמת לצמיחה כלכלית בכלכלת שוק.
הכלל השלישי
הוא שמטרתו של ארגון אינה רק להעשיר את בעלי המניות.
הרעיון המקודש ביותר בכלכלה בת-זמננו
הוא הרעיון הניאו-ליברלי שהמטרה היחידה של תאגיד
והאחריות היחידה של מנהליו
הן להעשיר את עצמם ואת בעלי המניות.
הכלכלה החדשה חייבת ויכולה לעמוד על כך
שמטרתו של תאגיד
היא לשפר את הרווחה של כל בעלי העניין:
לקוחות, עובדים,
הקהילה וגם בעלי המניות.
כלל ארבע:
תאוות בצע אינה דבר חיובי.
עושק הזולת אינו עושה אתכם לקפיטליסטים,
אלא לסוציופתים.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
ובכלכלה שתלויה בשיתוף פעולה כמו שלנו,
סוציופתיה מזיקה לעסקים כמו שהיא מזיקה לחברה.
וחמישי ואחרון,
בשונה מחוקי הפיזיקה,
חוקי הכלכלה הם בחירה.
נכון, תאוריית הכלכלה הניאו-ליברלית
מכרה לנו את עצמה כ"חוק טבע בלתי ניתן לשינוי",
כשבעצם היא אוסף של נורמות חברתיות וסיפורים מוסכמים
המבוססים על מדע-לכאורה.
אם אנחנו רוצים בכנות כלכלה שתהיה יותר שוויונית,
יותר משגשגת ויותר ברת-קיימא,
אם אנחנו חפצים בדמוקרטיות שמתפקדות באופן מיטבי
ובחברה אזרחית,
נחוצה לנו כלכלה חדשה.
והנה החדשות הטובות:
אם אנחנו רוצים כלכלה חדשה,
כל שעלינו לעשות הוא לבחור בה.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)
מנחה: אז ניק, אני בטוחה שאתה שומע את השאלה הזאת רבות.
אם אתה כה בלתי מרוצה מהמערכת הכלכלית,
למה שלא פשוט תתרום את כל הכסף שלך ותצטרף לתנועת "99 אחוזים"?
ניק האנאוור: אכן, לא, כן, נכון.
אתה שומע את זה הרבה. אתה שומע את זה הרבה.
"אם כל כך חשובים לך המסים, למה שלא תשלם יותר,
ואם כל כך חשובות לך המשכורות, למה שלא תשלם יותר?"
ויכולתי לעשות זאת.
הבעיה היא,
שזה לא יחולל שינוי גדול,
ואני גיליתי אסטרטגיה
שבמפורש עובדת פי מאה אלף יותר טוב --
מנחה: או קיי.
נ"ה: שהיא להשתמש בכסף שלי כדי ליצור מוסכמות ולהעביר חוקים
שיגרמו לכל העשירים האחרים
לשלם יותר מסים ולשלם לעובדיהם יותר.
(מחיאות כפיים)
וכך, לדוגמה,
משכורת מינימום של 15 דולר שרקחנו
משפיעה כעת על 30 מיליון עובדים.
אז זה עובד טוב יותר.
מנחה: זה מצויין.
אם תשנה את דעתך, נמצא עבורך למי לתרום.
נ"ה: או קיי. תודה רבה. מנחה: תודה רבה לך.