Este prima dată când spun public această poveste
și aspectele ei personale.
Yogi Berra a fost un jucător de baseball faimos care a spus:
„Dacă ajungi la o răscruce, abordeaz-o.”
De mai bine de un secol cercetătorii au studiat
sistemul imunitar ca un mod de a lupta împotriva cancerului,
iar vaccinurile anti-cancer s-au dovedit a fi ineficiente.
Ele sunt eficiente doar în cazul cancerului cauzat de virusuri,
cum ar fi cancerul cervical sau cel hepatic.
Așa că cercetătorii au renunțat la ideea
de a folosi sistemul imunitar în lupta împotriva cancerului.
Sistemul imunitar nu a evoluat pentru a lupta împotriva cancerului,
ci contra agenților patogeni externi.
Misiunea lui e să distrugă bacteriile și virusurile.
Motivul pentru care sistemul imunitar nu recunoaște celulele canceroase
e că acestea nu provin din exterior;
ele se dezvoltă din propriile celule.
Și fie acestea nu sunt recunoscute ca fiind cancer, ceea ce e o problemă,
fie atacă atât celulele canceroase cât și pe cele normale,
declanșând boli autoimune cum ar fi colita sau scleroza multiplă.
Deci cum să procedăm?
Se pare că răspunsul e sistemul imunitar sintetic,
programat să recunoască și să distrugă celulele canceroase.
Ați auzit bine, am spus sistem imunitar sintetic.
E realizabil cu ajutorul ingineriei genetice și a biologiei sintetice.
L-am creat folosind componente naturale ale sistemului imunitar,
numite limfocite B și T.
Ele au fost temelia noastră solidă.
Limfocitele T au evoluat să distrugă celulele infectate cu virusuri,
iar limfocitele B secretă anticorpi
care se leagă de bacterie, distrugând-o.
Cum ar fi dacă ai putea combina aceste două funcții
astfel încât să le reprogramezi să lupte contra celulelor canceroase?
Am realizat că ar fi posibil să introduci genele pentru anticorpi
din limfocitele B în limfocitele T.
Deci, cum faci asta?
Ei bine, am folosit un virus HIV drept cal troian
pentru a păcăli celulele T.
Rezultatul este o himeră,
o creatură din mitologia greacă care suflă foc,
are capul unui leu, corpul unei capre și coada unui șarpe.
Așa că am hotărât ca noua himeră creată
cu anticorpii din limfocitele B, limfocitele T drept cărăuși
și virusul HIV pe post de cal troian,
să fie numită limfocit T cu receptori himerici antigenici sau celule CAR-T.
Mai mult, virusul introduce informații genetice
menite să activeze limfocitele T și să le programeze pentru distrugere.
Ce se întâmplă când celulele CAR-T sunt injectate unui bolnav cu cancer
și recunosc celulele tumorale și se leagă de ele?
Limfocitele T se comportă ca niște super asasini plini de steroizi.
Încep să construiască sistemul de apărare al organismului
divizându-se și multiplicându-se de milioane de ori
în locul unde atacă și distrug tumoarea.
Toate astea fac din celulele CAR-T primul medicament viu din medicină.
Celulele CAR-T distrug șabloanele.
În contrast cu medicamentele clasice
ce își fac treaba, sunt metabolizate și apoi trebuie să le administrezi iar,
celulele CAR-T rămân în viață și își fac treaba pentru mai mulți ani.
Ele pot rămâne în organismul pacientului bolnav de cancer
mai bine de opt ani.
Aceste limfocite T proiectate, celulele CAR-T,
au un timp de înjumătățire calculat de cel puțin 17 ani.
Deci o singură injectare e suficientă;
ele pot sta de pază pentru tot restul vieții.
Acesta e începutul unei noi paradigme în medicină.
Mai era doar o problemă majoră cu administrarea acestor limfocite T.
Singurele limfocite T care funcționează
sunt cele proprii,
asta dacă nu aveți un geamăn identic.
Deci, majoritatea nu avem noroc.
Așa că ce am făcut a fost să creăm celule CAR-T.
Am învățat să creștem propriile limfocite T ale pacientului.
Și pentru asta în anii '90, am demarat un studiu intens.
Apoi, în 1997, am testat primele celule CAR-T pe pacienți
în stadii avansate de HIV-SIDA.
Am descoperit că acestea au rămas active
pentru mai bine de zece ani.
Au îmbunătățit sistemul imunitar, au micșorat numărul virusurilor,
dar nu i-a vindecat.
Așa că ne-am întors în laborator și în următorul deceniu
am făcut îmbunătățiri în proiectarea celulelor CAR-T.
Din 2010 am început să tratăm pacienți bolnavi de leucemie.
Iar în 2012 echipa noastră a tratat trei pacienți
cu leucemie limfocitară cronică avansată.
Aceasta este o formă incurabilă de leucemie
care afectează aproximativ 20.000 de adulți anual în Statele Unite.
Primul pacient a fost un sergent din marină pensionat
și gardian de închisoare.
Mai avea câteva săptămâni de trăit
și deja își plătise înmormântarea.
Celulele au fost introduse și la câteva zile a făcut o febră mare.
Mai multe organe au cedat,
a fost transferat la ATI și a intrat în comă.
Am crezut că va muri,
și i s-a oferit chiar și ultima împărtășanie.
Dar a apărut o nouă răscruce.
La aproximativ 28 de zile după introducerea celulelor CAR-T
s-a trezit,
iar când medicii l-au examinat
cancerul dispăruse.
Masele tumorale care fuseseră acolo s-au topit.
Biopsia măduvei osoase nu a găsit nicio celulă leucemică,
și în acel an, din primii trei pacienți tratați,
doi sunt în remisiune totală de opt ani
și unul în remisiune parțială.
Celulele CAR-T au atacat celulele leucemice ale pacienților
și au dizolvat între 1,3 și 3,5 kg din tumoarea fiecăruia.
Corpurile lor au devenit adevărate fabrici,
producând milioane și milioane de celule CAR-T
în măduva osoasă, sânge și în masa tumorală.
Am descoperit că celulele CAR-T pot lupta în categorii superioare lor,
dacă facem o analogie cu boxul.
Doar o celulă CAR-T poate distruge 1.000 de celule canceroase.
Așa e, o proporție de unul la o mie.
Celule CAR-T și urmașele lor
se pot multiplica și multiplica și multiplica,
până dispare și ultima celula canceroasă.
Acest lucru e fără precedent în terapia cancerului.
Primii doi pacienți care au intrat în remisiune totală
nu mai prezintă nici azi nicio celulă leucemică
și noi credem că sunt vindecați.
Aceștia sunt oameni care rămăseseră fără opțiuni
și au încercat toate metodele tradiționale,
erau ca niște cazuri moderne ale lui Lazăr.
Tot ce pot spune: mulțumesc din suflet pentru aceste răscruci.
Următorul pas a fost primirea aprobării pentru a trata copiii cu leucemie acută,
cea mai des întâlnită formă de cancer la copii.
Primul copil admis în lotul experimental a fost Emily Whitehead
și pe atunci avea șase ani.
A făcut mai multe serii de tratamente chimioterapice
și radioterapice de-a lungul anilor,
dar leucemia revenea mereu.
De fapt, a revenit de trei ori.
Când am văzut-o prima oară, Emily era foarte bolnavă.
Fusese oficial diagnosticată cu leucemie incurabilă avansată.
Cancerul îi invadase măduva osoasă, ficatul, splina.
Când i-am administrat celulele CAR-T
în primăvara lui aprilie 2012,
nu s-a văzut nicio îmbunătățire în următoarele zile.
De fapt, s-a simțit mai rău, mult mai rău.
La fel ca și gardianul din 2010,
și ea, în 2012, a fost internată la Terapie Intensivă
iar acesta a fost cea mai înfricoșătoare răscruce a drumului nostru.
În a treia zi, era în comă și susținută artificial
din cauza insuficienței renale, respiratorii și comei.
A avut febră peste 41 grade Celsius timp de trei zile.
Și nu știam care era cauza febrei.
Am făcut testele standard de sânge pentru infecții,
dar nu am găsit o cauză infecțioasă a febrei.
Dar am găsit ceva neobișnuit în sângele ei
ce nu mai fusese văzut vreodată în medicină.
Avea niveluri ridicate ale unei proteine numită interleukina 6 sau IL-6
în sânge.
Era de fapt de peste o mie de ori mai mare decât nivelul normal.
Și iată cum altă răscruce apare.
Din pură coincidență,
una din fiicele mele are o formă de artrită juvenilă.
Ca urmare, fiind doctor oncolog, am efectuat
terapii experimentale împotriva artritei pentru fiica mea,
în cazul în care ar fi avut nevoie.
Din întâmplare, cu câteva luni înainte ca Emily să fie internată,
FDA a aprobat o nouă terapie
pentru tratarea nivelurilor crescute de interleukină-6.
Și a fost aprobat pentru artrita de care suferea fiica mea.
Se numește tocilizumab.
Și tocmai fusese aprovizionată și farmacia spitalului în care era internată Emily,
pentru artrită.
Așa că, atunci când am aflat că Emily are nivelul de IL-6 ridicat
l-am chemat pe doctor și l-am întrebat:
„De ce nu o tratezi cu medicamentul pentru artrită?”
Au spus că sunt îndrăzneț cu o asemenea sugestie.
Și cum febra și tensiunea mică
nu răspunseseră niciunui tratament,
doctorul ei a cerut permisiunea consiliului etic,
părinților,
și, bineînțeles, toți au fost de acord.
L-au încercat,
iar rezultatele au fost remarcabile.
În câteva ore după administrarea tocilizumab-ului
sănătatea lui Emily a început să se îmbunătățească rapid.
După 23 de zile de la tratament
a fost declarată vindecată.
Astăzi, ea are 12 ani și încă este în remisiune.
(Aplauze)
Am numit această reacție violentă cu febră mare și comă
în urma terapiei cu celule CAR-T,
sindromul eliberării de citokine sau CRS.
Am aflat că apare la toți pacienții care răspund la terapie.
Dar nu apare la cei care nu răspund.
Deci, paradoxal,
pacienții noștri speră să aibă febră mare după terapie,
care e resimțită ca „cea mai groaznică gripă din viața lor”,
sub tratamentul cu celule CAR-T.
Ei speră la această reacție
deoarece știu că e parte din drumul întortocheat și ocolitor
spre sănătate.
Din nefericire, nu toți pacienții se însănătoșesc.
Pacienții care nu au CRS de obicei nu se vindecă.
Deci, există o puternică legătură între CRS
și capacitatea sistemului imunitar de a eradica leucemia.
De aceea, vara trecută,
când FDA a aprobat tratamentul cu celulele CAR-T pentru leucemie,
au aprobat și folosirea tocilizumab-ului în blocarea efectelor IL-6
și a CRS la acești pacienți.
A fost un eveniment neobișnuit în istoria medicinei.
Doctorii lui Emily au finalizat alte studii
și au raportat că 27 pacienți din 30, primii 30 pe care i-am tratat,
sau 90%,
au intrat în remisiune totală
într-o lună după terapia cu celulele CAR-T.
Remisiune totală în procent de 90% pentru pacienții în stadiu avansat
este nemaiauzit
în peste 50 de ani de cercetare în domeniu.
De fapt, companiile adesea declară reușit un studiu în domeniul cancerului
dacă un procent de 15% dintre pacienți intră în remisiune totală.
Un remarcabil studiu a apărut în 2013 în „New England Journal of Medicine”.
Un studiu internațional a confirmat rezultatele.
Și asta a condus la aprobarea tratamentului de către FDA
pentru copiii și adolescenții bolnavi de leucemie în august 2017.
Deci, fiind prima aprobare a unei terapii cu celule și gene,
terapia cu celule CAR-T a fost testată
și în cazul adulților cu limfom refractar.
Această boală afectează aproximativ 20.000 de adulți anual în Statele Unite.
Rezultatele au fost deopotrivă impresionante și durabile până în prezent.
Iar în urmă cu 6 luni, FDA a aprobat tratamentul pentru limfomului avansat
cu celule CAR-T.
În toată lumea sunt multe laboratoare, doctori și cercetători
care au testat celulele CAR-T
în tratarea diferitelor boli,
și bineînțeles, suntem cu toții încântați de ritmul rapid al progresului.
Suntem recunoscători să vedem pacienți care erau în stadii terminale
întorși la o viață sănătoasă, cum e cazul lui Emily.
Suntem încântați să vedem remisiuni lungi care pot însemna vindecări.
În același timp suntem preocupați de aspectele financiare.
Dezvoltarea celulelor CAR-T poate costa până la 150.000 dolari per pacient.
Și dacă adaugi la cheltuielie pentru tratamentul CRS și alte complicații,
costurile pot ajunge până la un milion de dolari per pacient.
Trebuie să ne amintim totuși că prețul eșecului e și mai mare.
Terapiile curente ineficace împotriva cancerului sunt de asemenea scumpe
și, în plus, pacientul moare.
Evident, am vrea să fie făcute mai multe cercetări
pentru a face tratamentul mai eficient
și mai accesibil pentru toți pacienții.
Din fericire, este un domeniu nou, în dezvoltare,
și odată cu terapiile și serviciile noi,
prețurile vor scădea pe măsură ce industria va deveni mai eficientă.
Când mă gândesc la toate răscrucile
care au condus la terapia cu celule CAR-T,
îmi dau seama că doar un lucru e foarte important.
Ni se amintește că descoperiri atât de mărețe nu apar peste noapte.
Terapia cu celule CAR-T a ajuns la noi după o călătorie de 30 de ani.
de-a lungul unui drum plin de eșecuri și surprize.
În această lume plină de satisfacții instantanee
și rezultate la cerere, 24/7,
oamenii de știință au nevoie de perseverență, viziune și răbdare
pentru a reuși.
Ei pot observa că o răscruce nu e întotdeauna o problemă sau o barieră;
câteodată, chiar dacă nu știi în acel moment,
o răscruce e soluția.
Vă mulțumesc mult!
(Aplauze)