Gândiți-vă la o gheară.
Întâlnită frecvent la animalele patrupede din întreaga lume,
este una dintre cele mai versatile unelte ale naturii.
Urșii folosesc ghearele pentru a săpa, precum și pentru apărare.
Ghearele ca niște cârlige ale vulturului pot străpunge craniul prăzii lor.
Leii își pot retrage ghearele masive pentru o deplasare ușoară,
înaine de a le scoate pentru a vâna.
Chiar și strămoșii primatelor se foloseau de aceste apendice impresionante,
până ce ghearele lor au evoluat în unghii.
Ce anume din trecutul nostru evolutiv a condus la această adaptare manichiurată
și ce pot face unghiile, dar nu pot face verișoarele lor mai ascuțite?
Când unghiile au apărut în arhiva fosilelor acum 55,8 milioane de ani,
ghearele fuseseră deja prezente de peste 260 milioane de ani
la strămoșii mamiferelor și ai reptilelor.
Dar în ciuda diferenței de timp în apariția lor,
aceste adaptări fac parte din aceeași poveste evolutivă.
Atât unghiile cât și ghearele sunt făcute din keratină —
o proteină dură, fibroasă, care se găsește și în coarne, solzi, copite și păr.
Această proteină e produsă de o porțiune de țesut, numită matrice de keratină.
Bogată în vase de sânge și nutrienți,
această fabrică de proteine produce un flux nesfârșit de keratină,
care este acoperit de celule numite keratinocite.
Aceste celule cu densitate mare le oferă unghiilor și ghearelor tăria specifică.
Întrucât unghiile au evoluat din gheare,
ambele adaptări produc keratinocite în același mod.
Celulele cresc din matrice,
ieșind din piele, unde mor, și se întăresc într-un înveliș rezistent la apă.
Diferența principală dintre cele două învelișuri de keratină
este de fapt doar forma lor,
care depinde de forma osului de la capătul degetelor animalului.
La gheare, patul de keratinocite este conform unui os subțire de deget,
înfășurându-se în jurul extremității degetului și radiind spre exterior
pentru a forma o structură în formă de con.
Animalele cu unghii, pe de altă parte, au degete mult mai late,
iar keratinocitele acoperă doar suprafața superioară a oaselor acestora.
E posibil ca unghiile să fi persistat pur și simplu ca efect secundar
a evoluției degetelor primatelor, într-unele mai late și mai îndemânatice.
Dar dat fiind ceea ce știm despre habitatele strămoșilor noștri primitivi,
e mai probabil ca unghiile să fi apărut cu propriile lor avantaje puternice.
Sus în frunzișul pădurii, unde trăiau aceste primate,
oasele late și buricele extinse ale degetelor erau ideale
pentru a se prinde de crengi înguste.
Și unghiile au îmbunătățit această prindere chiar mai mult.
Oferind o suprafață rigidă pe care să se apese,
primatele puteau extinde vârful degetelor, creând un contact mai mare cu copacii.
În plus, unghiile au îmbunătățit sensibilitatea degetelor acestora
asigurând o suprafață de detectare a schimbărilor presiunii la urcare.
Această combinație de sensibilitate și dexteritate
a oferit strămoșilor noștri controlul motric necesar pentru a prinde insecte,
a culege fructe de pădure și semințe, și pentru a se agăța de ramuri subțiri.
Evoluția unghiilor și evoluția degetelor opozabile
sunt strâns legate.
Când strămoșii noștri au coborât din copaci,
această prindere flexibilă le-a permis să creeze și să mânuiască unelte complexe.
Chiar dacă ar fi fost posibil ca degetele late să aibă ghiare,
vârfurile lor ascuțite ar fi interferat probabil
cu sarcinile obișnuite ale acestor primate.
Ghearele sunt ideale pentru a găuri, a străpunge și a se agăța,
dar vârfurile lor îngreunează prinderea, și o fac potențial periculoasă.
Touși, atât ghearele cât și unghiile sunt folosite în unele moduri neașteptate.
Lamantinii folosesc unghiile pentru a-și apuca mâncarea,
iar cercetătorii cred că unghiile elefanților pot simți vibrații
în pământ pentru a-i ajuta să audă.
Între timp, câteva primate, precum lemurii ai-ai din Madagascar,
au ghiare redobândite.
Folosesc aceste apendice foarte lungi pentru a ciocăni ramurile și trunchiurile,
în timp ce ascultă căutând zonele goale cu urechile ca de liliac.
Când aud o zonă goală, scormonesc în copac
și străpung larve cu degetele mijlocii asemănătoare unor ace.
Am atins doar suprafața tuturor modurilor incredibile în care unghiile și ghearele
sunt folosite în întregul regat animal.
Dar care dintre aceste două adaptări este mai bună?
Este un răspuns pe care s-ar putea să nu-l aflăm niciodată.