נור עניאת ח'אן היתה במהלכה של בריחה נואשת.
היא נשבתה על פעילותה כמרגלת של המערב,
אבל בעזרת מברג ושני אסירים אחרים,
היא היתה שוב תחת כוכבי פריז.
כשהחלה לרוץ,
המחשבות שלה זינקו למערבולת של האירועים שהביאו אותה לכאן...
היא נולדה במוסקווה ב 1914 לאב הודי מוסלמי ולאם אמריקאית,
נור גודלה בבית שקט במיוחד.
ההורים שלה היו פציפיסטיים סופים,
ששמו את האמונה בכוח המוזיקה והחמלה.
הם עברו לפריז,
שם נור למדה פסיכולוגיית ילדים ופרסמה ספרי ילדים.
אבל כל זה השתנה עם התקדמות מלחמת העולם השניה.
במאי 1940, כשהצבא הגרמני מוכן לפלוש לפריז,
נור ואחיה עמדו בפני בחירה קשה.
כפציפיסטים, הם האמינו שכל המחלוקות צריכות להיות מיושבות באופן לא אלים.
אבל כשחזו בחורבן ברחבי אירופה,
הם החליטו שלעמוד בשוליים לא היתה אופציה.
הם נסעו לאנגליה,
נור התנדבה לכוח המילואים של חיל האויר
והתאמנה כמפעילת רדיו.
היא השקיעה את עצמה במבצעי אלחוט ובקוד מורס --
לא מודעת לכך שהיא נוטרה על ידי ארגון חשאי.
ארגון המבצעים המיוחדים הבריטי הוקם
כדי לפגוע בגרמנים במדינות שנכבשו על ידי נאצים.
כמפעילת רדיו מאומנת שהכירה את פאריז היטב ודיברה צרפתית שוטפת,
נור היתה מגוייסת אטרקטיבית.
בראיון שלה, היא הוזהרה שמבצעי אלחוט
היו מהמבצעים המסוכנים ביותר בתחום המודיעין.
מפעילים היו צריכים לסחוב משדרים מחשידים בטריטורית אוייב,
והסוכנות החשאית לא תוכל להגן עליה אם תיתפס.
נור קיבלה על עצמה את המשימה מיד.
בעוד שהיתה נחושה לקחת את העקרונות הפציפיסטיים שלה הכי רחוק שאפשר,
נור היתה צריכה ללמוד את אמנות הריגול.
היא למדה איך לפנות לרשתות מודיעין, לפרוץ מנעולים,
להתנגד לחקירות ולירות באקדח.
ביוני 1943 היא נחתה באנגרס דרומית לפריז,
ועשתה את דרכה לעיר חמושה בדרכון מזוייף,
אקדח וכמה פרנקים צרפתיים.
אבל הרשת שלה נחשפה.
תוך שבוע מהגעתה,
כל עמיתיה הסוכנים נעצרו, ונור נקראה לחזור הביתה.
היא שכנעה את הממונים עליה לאפשר לה להשאר --
מה שאמר שהיא תעשה עבודה של שישה מפעילי רדיו בעצמה.
במשך החודשים הבאים,
היא עקבה אחרי והעבירה אספקה למחתרת הצרפתית,
שלחה דוחות על פעילות נאצית חזרה ללונדון
וארגנה מעבר בטוח לחיילי הברית.
העבודה הזו היתה חיונית כדי להקים את ההתנגדות הצרפתית
ורשתות מודיעין של בני הברית --
ולבסוף, לסיים את המלחמה.
מוגנת רק על ידי החשיבה המהירה והכריזמה שלה,
פעמים רבות היא דיברה את דרכה מתישאול.
כשהגסטאפו חיפש אותה על הרכבת,
היא נתנה להם סיור של "מקרן הסרטים" שלה.
כשקצין גילה אותה תולה את האנטנה שלה,
היא שוחחה איתו על התשוקה שלה להקשבה למוזיקה ברדיו --
והקסימה אותו ללעזור לה לפרוש את הכבל.
בכל ארבעת חודשי הפעולה שלה,
הגישה החדה שלה והחשאיות לא אכזבו אותה.
אבל הקסם שלה נתן השראה לקנאה קטלנית.
באוקטובר 1943, אחות של עמית,
מאוהבת בסוכן שאהב את נור,
מכרה את הכתובת שלה לגסטאפו.
נור סירבה למסור מידע,
והתמקדה במקום זאת בבריחה שלה.
היא החביאה מברג מהשומרים,
ובעזרתו הם הצליחו לשחרר את חלון הגג ולברוח לתוך הלילה.
אבל כשהאסירים החלו לברוח,
סירנות תקיפה אוירית התריעו לשובים שלה.
נור נלכדה שוב ונשלחה לכלא הגרמני.
אז, הלאה למחנה הריכוז דכאו.
למרות שעונתה, זכויותיה נשללו והיא בודדה,
נור לא גילתה דבר.
ברגעים לפני הוצאתה להורג
אומרים שהיא צעקה "ליברטה!"
לאור הקורבן ההרואי שלה,
נור כובדה כגיבורה שניהלה קרבות חשאיים מאחורי קווי האוייב --
וסללה את הדרך לחרות בלי לקחת חיים.