Helt siden opprinnelsen for over 200,000 år siden
har moderne mennesker oprettet hus og samfunn over hele planeten.
Dette gjorde de ikke alene
Uansett hvor du er på jorda og finner homo sapiens i dag,
vil du kanskje også finne en annen art i nærheten:
Canis lupus familiaris
Uansett om de gjeter, jakter, kjører i hundespann, eller slentrer
er den rene variasjonen av husdyr ofte overveldene
Men det som gjør historien om menneskets beste venn så overraskende
er at de alle har utviklet seg fra èn skapning
ofte sett på som en av våre eldste rivaler:
canis lupus, eller den grå ulven.
Når våre Paleolittiske forfedre slo seg ned i Eurasia for over 100,000 år siden,
var ulver en av deres største rivaler på toppen av næringskjeden .
Med evne til å utgjøre over 136 kg med trykk i ett ben-knusende bitt.
og lukte byttedyr på over en halvannen kilometers avstand,
hadde ikke disse imponerende rovdyrene mye konkurranse.
På samme måte som menneskelige jegere,
levde og jaktet de i komplekse sosiale grupper
sammensatt av noen få kjernefamilier,
mens de brukte sine sosiale evner til å sammarbeide i jakten på større byttedyr.
Ved å bruke denne gruppe taktikken,
opererte de like effektivt som standhaftige jegere,
avhengige av å ikke løpe forbi byttedyret,
men heller jakte på dyret helt til det ble utslitt.
Men når de ble møtt med samme styrke som sine invaderende nye naboer,
befant ulvene seg på et veiskille.
For de fleste flokkene,
utgjorde denne spirende tobente skapningen en alvorlig trussel til territoriet deres.
Men for noen ulver,
særlig for de uten en flokk,
kunne mennesker tilby nye muligheter.
Ulver som viste mindre aggresjon mot mennesker
kunne komme nærmere til leirene,
og bli matet på rester.
Og som disse mer føyelige åtselsdyrene utspilte sine aggressive brødre,
ble deres genetiske egenskaper ført videre
som gradvis avlet opp tammere ulver i områder nær menneskelig befolkning.
Over tid har mennesker funnet en rekke bruksfordeler for disse føyelige ulvene.
De hjalp til med sporing og jakt på byttedyr,
og kan ha fungert som vakter til å passe på leirene
og varlse om innkomende fiender.
Deres lignende sosiale struktur gjorde det enkelt å integreres med menneske familier
og lære hvordan man kunne forstå kommandoene deres.
Etter hvert flyttet de fra utkanten av samfunnet vårt og inn i husene våres,
hvor de ville bli kjent som menneskets første husdyr.
De første tegnene på disse Proto-Hundene eller Ulvehunder,
ser ut til å stamme fra rundt 33,000 år tilbake i tid,
og kan ikke ha sett veldig annerledes ut fra sine ville søskenbarn.
De kunne primært skilles på sin mindre størrelse
og en kortere munn full av sammenlignbart mindre tenner.
Samtidig som menneskelig kultur og arbeid ble stadig mer mangfoldig og spesialisert,
gjorde våre venner også det samme.
Korte tettbygde hunder til å gjete kyr ved å nappe ut hælene deres;
langstrakte hunder til å skremme grevlinger og rever ut av huler;
tynne og slanke hunder for hundeløp;
og store, muskuløse hunder for vakthold.
Med utviklingen av kennel klubber og hundeshows under Britisk Viktoriansk tid,
ble disse hundetypene standarisert inn i raser,
med mange nye raser avlet opp hovesaklig kun for utseende.
Desverre, siden alle hunderaser er et produkt av kunstig seleksjon,
er det noen som er friskere enn andre.
Mange av disse estetiske karakeristikkene kommer med medfødte helseskader,
som for eksempel problemer med å puste, eller å være utsatt for ryggskader.
Menneskets lengste eksperiment innenfor kontrollert evolusjon
har hatt andre bieffekter i tillegg.
Generasjoner av seleksjon for tammhet
har favorisert mer yngre og underdanige egenskaper
som var til glede for mennesker.
Dette feonomenet med å velge egenskaper asossiert med ungdom er kjent som neoteni,
og kan sees i mange forskjellige husdyr.
Tusener av år med koevolusjon kan til og med ha bundet oss nærmere kjemisk.
Ikke bare har hunder evnen til å forstå våre følelser og kropsspråk,
men når hunder og mennesker samhandler,
slipper både vår og hundens kropp oxytocin;
et hormon som ofte er forbundet med følelser av forelskelse og beskyttelse.
Det kan være vanskelig å fatte hvordan enhver Pomeranian, Chihuahua, og Puddel
har sin opprinnelse fra brutale ulver,
men forskjellen mellom raser i dag er et resultat av et forhold
som overgår byer, landbruk,
og til og med forsvinningen av våre Neanderthal forfedre.
Og det er varmende å vite
at over tid,
kan til og med våre farligste rivaler bli våre aller beste venner.