Godine 1982,
mlada medicinska sestra je bolovala od teške, nepopustljive depresije.
Nije mogla da radi, da se druži,
čak ni da se dovoljno koncentriše da bi čitala novine.
Jedan tretman je sve promenio.
Nakon dva ciklusa elektrokonvulzivne terapije, ili EKT,
njeni simptomi su se povukli.
Vratila se na posao, a zatim na postdiplomske studije,
na kojima je dobila visoke ocene.
U početku je otvoreno govorila o tretmanu koji joj je promenio život.
Ali pošto je shvatila da mnogi ljudi imaju izuzetno negativan utisak o EKT,
prestala je da iznosi svoje iskustvo.
EKT je nosila duboku stigmu,
što je ostalo iz istorije sa kojom moderna procedura nema mnogo sličnosti.
Ova terapija je prvi put korišćena u medicini 1938. godine.
Prvih godina, doktori su primenjivali jaku električnu struju na mozak,
čime bi izazvali grčenje celog tela
za vreme koga bi pacijenti mogli odgristi jezik ili čak polomiti kosti.
Moderna EKT je veoma drugačija.
Dok je pacijent pod opštom anestezijom,
elektrode daju niz blagih električnih impulsa u mozak.
To uzrokuje istovremenu aktivaciju ogromnog broja neurona -
kratki, kontrolisani napad.
Mišićni relaksant sprečava da se grčevi prošire na ostatak tela.
Jedini fizički pokazatelj električne energije koja preplavljuje mozak
je stopalo koje se trza.
Tretman traje oko minut, i većina pacijenata je u stanju da nastavi
sa normalnim aktivnostima oko sat vremena nakon svake sesije.
EKT se obično koristi za lečenje teških slučajeva depresije
ili bipolarnog poremećaja
kod pacijenata koji nisu reagovali na druge terapije
ili koji su imali neželjene reakcije na lekove.
Polovina i više onih koji prođu tretman dožive poboljšanje simptoma.
Većina pacijenata koji se leče EKT-om
imaju dva ili tri tretmana nedeljno tokom nekoliko sedmica.
Neki počnu da primećuju poboljšanje simptoma nakon samo jednog tretmana,
dok drugima treba više vremena da reaguju.
Pacijenti često nastave sa manje učestalim tretmanima
tokom nekoliko meseci do godinu dana,
a nekima su potrebni povremeni tretmani radi održavanja stanja do kraja života.
Savremena EKT je mnogo bezbednija nego pre,
ali pacijenti ipak mogu imati nuspojave.
Mogu osećati bolove, umor ili mučninu odmah nakon tretmana.
Neki imaju problema da se sete šta se desilo neposredno pre sesije -
na primer, šta su večerali prethodne večeri.
U retkim slučajevima mogu imati problema
da se sete stvari od pre više nedelja i meseci.
Kod većine pacijenata se vremenom poboljša ovaj gubitak pamćenja.
Fascinatno je to što, iako je njen uspeh dokazan,
i dalje ne znamo tačno zašto EKT deluje.
Neuroni u mozgu komuniciraju putem električnih signala
koji utiču na hemiju u našem mozgu,
čime doprinose raspoloženju i ponašanju.
Bujica električnih aktivnosti izazvana EKT-om menja tu hemiju.
Na primer, EKT pokreće oslobađanje određenih neurotransmitera,
molekula koji pomažu u prenosu signala između neurona
i utiču na mentalno zdravlje.
EKT takođe stimuliše protok hormona
koji mogu pomoći u smanjenju simptoma depresije.
Zanimljivo je da održavanje EKT-om bolje deluje u kombinaciji sa lekovima,
čak i kod pacijenata koji su ranije bili otporni na lekove.
Kako budemo dolazili do boljeg razumevanja mozga,
verovatno ćemo moći da učinimo EKT još delotvornijom.
Godine 1995, više od decenije nakon svog prvog lečenja EKT-om,
bolničarka je odlučila da objavi svoje iskustvo.
Usled stigme koja okružuje tretman,
brinula je da bi to moglo negativno uticati
na njen lični i profesionalni život,
ali znala je da EKT može biti od značaja za pacijente kod kojih ništa nije uspelo.
Mada pogrešne predstave o EKT i dalje postoje,
ispričana iskustva poput njenog su pomogla da doktori, kao i pacijenti,
postanu svesni potencijala ovog tretmana da promeni život.