În 1982, o tânără asistentă suferea de o depresie severă, necruțătoare.
Nu putea lucra, socializa,
și nici măcar nu se putea concentra suficient ca să citească ziarul.
Un tratament a schimbat totul.
După două cicluri de terapie electroconvulsivă
sau TEC, simptomele au dispărut.
S-a întors la muncă, apoi la masterat, unde a avut note mari.
Inițial, a vorbit deschis de tratamentul care i-a schimbat viața.
Dar când a văzut că mulți au o impresie extrem de negativă despre TEC,
s-a oprit din a-și împărtăși experiența.
TEC a purtat un stigmat puternic,
rămas dintr-un trecut care seamănă foarte puțin cu procedura modernă.
Terapia a fost folosită pentru prima dată în medicină în 1938.
La început, doctorii administrau un curent electric puternic la creier,
care cauza convulsia întregului corp,
iar pacienții își puteau mușca limba sau chiar rupe oasele.
Terapia modernă e foarte diferită.
În timp ce pacientul se află sub anestezie generală,
electrozii trimit o serie de impulsuri electrice ușoare la creier.
Asta face ca un număr uriaș de neuroni să se activeze deodată:
o convulsie scurtă și controlată.
Un relaxant muscular previne extinderea spasmelor în restul corpului.
Singura indicație fizică a electricității care se revarsă în creier
e un spasm al piciorului.
Tratamentul durează în jur de un minut, iar majoritatea pacienților își pot relua
activitățile normale la o oră după fiecare ședință.
TEC e folosită de obicei pentru a trata cazuri severe
de depresie majoră sau afecțiune bipolară
la pacienții care nu au răspuns la alte terapii,
sau care au avut reacții adverse la medicamentație.
Jumătate sau mai mulți dintre cei care urmează tratamentul
simt o ameliorare a simptomelor.
Majoritatea pacienților tratați cu TEC au două, trei ședințe săptămânal,
timp de mai multe săptămâni.
Unii încep să observe o ameliorare a simptomelor după doar o ședință,
în timp ce alții răspund după mai mult timp la terapie.
Pacienții continuă adesea cu tratamente mai rare pentru câteva luni până la un an,
iar alții au nevoie de sesiuni ocazionale pentru tot restul vieții.
TEC modernă e mult mai sigură ca înainte,
dar pacienții pot simți efecte adverse.
Pot acuza dureri, oboseală sau amețeală imediat după tratament.
Unora le e greu să-și amintească ce s-a întâmplat înainte de tratament,
de exemplu, ce au mâncat la cină cu o seară înainte.
Rareori pot avea dificultăți în a-și aminti
evenimentele din săptămânile sau lunile anterioare.
La majoritatea pacienților memoria revine cu timpul.
E fascinant că, în ciuda eficienței sale dovedite,
încă nu știm exact de ce terapia TEC funcționează.
Neuronii din creier comunică prin semnale electrice
care influențează chimia creierului, afectând dispoziția și comportamentul.
Activitatea electrică intensă inițiată de TEC alterează acea chimie.
De exemplu, TEC declanșează eliberarea anumitor neurotransmițători,
molecule care duc semnalele dintre neuroni și care influențează sănătatea mintală.
TEC stimulează și fluxul de hormoni
care ajută la reducerea simptomelor depresiei.
Interesant e că TEC de întreținere funcționează mai bine cu medicamentație,
chiar și la pacienți rezistenți până atunci la medicamentație.
Pe măsură ce ne apropiem de o înțelegere mai bună a creierului,
probabil TEC va fi și mai eficientă.
În 1995, la mai mult de un deceniu după primul său ciclu de TEC,
asistenta a decis să publice o relatare a experienței sale.
Din cauza stigmatului asociat cu acest tratament,
ea s-a temut că acest lucru i-ar putea influența negativ
viața personală și profesională,
dar știa că TEC poate ajuta pacienții atunci când orice altceva eșuează.
Deși persistă concepții greșite despre TEC,
relatări ca ale ei au ajutat atât doctori, cât și pacienți
să devină conștienți de potențialul de a schimba vieți al tratamentului.