Godine 1982., mlada medicinska sestra patila je od teške, neumoljive depresije.
Nije mogla raditi, družiti se
ili čak koncentrirati se dovoljno da bi čitala novine.
Jedan je tretman promijenio sve.
Nakon dvije ture elektrokonvulzivne terapije, ili EKT-a, simptomi su nestali.
Vratila se na posao, tada na studij, gdje je dobivala visoke ocjene.
U početku, otvoreno je govorila o tretmanu koji joj je promijenio život.
Ali kada je shvatila da mnogi ljudi imaju iznimno negativan dojam o EKT-u,
prestala je dijeliti svoje iskustvo.
EKT je nosila veliku stigmu,
ostatak povijesti koji ima malo sličnosti s modernom procedurom.
Terapija je prvi puta korištena u medicini 1938.
Prvih godina doktori su u mozak pustili jaku električnu struju,
što je rezultiralo napadajem cijelog tijela tijekom kojeg je
pacijent mogao pregristi vlastiti jezik ili čak slomiti kosti.
Moderna EKT jako je drugačija.
Dok je pacijent pod općom anestezijom,
elektrode dovode niz blagih električnih impulsa u mozak.
Ovo rezultira time da se veliki broj neurona pali u skladu:
kratki, kontrolirani napadaj.
Mišićni relaksansi sprečavaju da se grčevi šire u ostatku njegovog tijela.
Jedina fizička indikacija prolaska struje kroz mozak
jest trzanje stopala.
Tretman traje oko minutu i većina pacijenata je u stanju
nastaviti s normalnim aktivnostima oko sat vremena nakon sesije.
EKT se obično koristi za tretiranje teških slučajeva depresivnog ili bipolarnog
poremećaja kod pacijenata koji ne reagiraju na druge terapije,
ili koji su imali negativne reakcije na lijekove.
Polovica ili više onih podvrgnutih tretmanu doživi poboljšanje
u svojim simptomima.
Većina pacijenata podvrgnuta EKT-u ima 2 ili 3 sesije tjedno nekoliko tjedana.
Neki počnu primjećivati poboljšanje u svojim simptomima nakon samo jedne sesije,
dok drugima treba dulje da reagiraju.
Pacijenti često nastave s manje učestalim tretmanima nekoliko mjeseci do godinu,
a neki trebaju povremene sesije do kraja života.
Moderna EKT puno je sigurnija nego što je bila prije,
ali pacijenti i dalje mogu osjetiti nuspojave.
Mogu osjetiti slabost, umor ili mučninu neposredno nakon tretmana.
Neki imaju problema sjetiti se što se dogodilo netom prije tretmana,
primjerice, što su imali za večeru prethodne večeri.
Rijetko, mogu imati problema sjetiti se prethodnih tjedana ili mjeseci.
Za većinu pacijenata, ovaj se gubitak pamćenja popravi s vremenom.
Ono što je fascinantno jest da unatoč dokazanoj uspješnosti,
i dalje ne znamo kako zapravo funkcionira EKT.
Neuroni u mozgu komuniciraju putem električnih signala,
koji utječu na kemiju mozga, doprinoseći raspoloženju i ponašanju.
Preplavljenje električnom aktivnošću potaknutom EKT-om pokreće tu kemiju.
Primjerice, EKT potiče otpuštanje određenih neurotransmitera,
molekula koje pomažu prenositi signale između neurona i utječu na mentalno zdravlje.
EKT također stimulira protok hormona koji mogu pomoći smanjenju simptoma depresije.
Zanimljivo, održavanje EKT-a djeluje bolje kada se upari s lijekovima,
čak i kod pacijenata koji su prije bili rezistentni na lijekove.
Kako postajemo bolji u razumijevanju mozga,
vjerojatno je da ćemo moći učiniti EKT još djelotvornijom.
Godine 1995., više od desetljeća nakon svoje prve primljene EKT,
medicinska je sestra odlučila objaviti iskaz o svom iskustvu.
Zbog stigme koja prati tretman,
brinula se da bi to moglo negativno utjecati
na njezin privatni i profesionalni život,
ali znala je da EKT može napraviti razliku za pacijente kad ništa drugo ne pomaže.
Unatoč tome što pogrešna percepcija o EKT-u još postoji,
iskazi poput njenog pomogli su da i liječnici i pacijenti
osvijeste potencijal ovog tretmana koji može promijeniti živote.