Alexiosz Komnénosz,
azaz I. Elek bizánci császár,
a szkíták elleni csatába vezette seregét.
A jó szerencséért
a kereszténység egyik szent ereklyéjét
vitte magával:
Szűz Mária fátylát.
Sajnos, ez nem segített.
Nemcsak a hadseregét győzték le,
de amint menekültek,
még a császár hátsójába is tőrt döftek.
Mindennek a tetejébe
az erős szél megnehezítette az ereklye hordozását,
ezért menekülés közben bokrokba rejtette.
Még menekülés közben is
sikerült felkoncolnia valahány szkítát,
és megmentenie néhány társát.
Legalábbis Alexiosz lánya,
Anna így idézte fel a történteket
csaknem 60 évvel későbbi írásában.
Hosszú életének utolsó évtizedét
apja uralkodása 500 oldalas történetének megalkotásával töltötte.
A mű címe: Alexiasz.
A görögül írt könyvet
ókori görög eposzok
és történelmi írások ihlették.
De Annának eltérő, bonyolultabb feladata volt,
mint e hagyományok leíróinak:
hercegnőként,
aki saját családjáról ír,
egyensúlyoznia kellett családja iránti hűsége
és ama kötelezettsége közt,
hogy pontosan ábrázolja az eseményeket,
olyan kérdéseket mellőzve,
mint Alexiosz kínos fenékbe döfése.
Anna egész életében tanult,
és részt vett apja uralkodásában,
ami felkészítette e vállalkozásra.
Anna 1083-ban született,
röviddel az után,
hogy apja egy évtizedes brutális polgárháború
és lázadás után magához ragadta
a Római Birodalom irányítását.
Hatalomra kerülésekor
a birodalom erős hanyatlásban volt,
és minden oldalról veszély fenyegette:
keletről a szeldzsuk törökök,
nyugatról a normannok,
északról pedig a szkíta fosztogatók.
Anna gyermekkora és kamaszkora során
Alexiosz állandó hadjáratokat folytatott,
hogy megvédje birodalma határait,
sőt kényszerű szövetséget is kötött a keresztesekkel.
Mindeközben Konstantinápolyban
Anna a saját csatáját vívta.
Bizánci hercegnőhöz méltó tárgyak tanulását várták el tőle:
mint az udvari etikettét és a Bibliáét,
de ő inkább a klasszikus mondákat
és a filozófiát kedvelte.
A tananyag elsajátításához
meg kellett tanulnia ógörög nyelven olvasni és beszélni,
mindezt éjjeli titkos tanulással.
Végül a szülei rájöttek,
hogy komolyak a szándékai,
és oktatókról gondoskodtak neki.
Anna klasszikus irodalommal, retorikával,
történelemmel, filozófiával, matematikával,
csillagászattal és orvostudománnyal
bővítette tanulmányait.
Egy tudós még panaszkodott is,
hogy az Arisztotelész-szövegek magyarázata iránti állandó kérései
megviselték a szemét.
Tizenöt éves korában
Anna feleségül ment Niképhorosz Brüennioszhoz,
hogy a családjaik közti régi viszályt elfojtsa,
és megerősítse Alexiosz uralmát.
Szerencsére Anna és Niképhorosz szellemi érdeklődése jórészt egyezett:
koruk kiemelkedő tudósait látták vendégül, és vitáztak velük.
Közben Alexiosz hadi kalandozásai
kezdtek eredményre vezetni:
visszaszerezte a birodalom számos egykori területét.
Amint apja idősödött,
Anna és férje besegített
szülei császári kötelezettségeibe.
Ez idő alatt,
Anna állítólag támogatta
az igazságos eljárást
az emberek és a birodalom közti vitákban.
Alexiosz halála után Anna öccse,
II. (Szép) Ióannész, azaz II. János lépett trónra,
és Anna visszatért a filozófiához és a tudományhoz.
Férje írt egy történelmi művet,
melyben azt állította,
hogy nagyapja jobb császár lett volna,
mint Alexiosz,
de Anna nem értett egyet vele,
és az Alexiaszon kezdett dolgozni,
amely apja császári érdemeit méltatta.
Átfogva a bizánci történelem késői 11. és korai 12. évszázadát,
az Alexiasz felidézi
Alexiosz uralmának zűrzavaros történéseit,
és Anna reakcióit ezekre az eseményekre,
pl. mikor sírva fakadt
szülei és férje halálának gondolatára.
Az érzelmi szakaszokat is belefoglalta
annak reményében,
hogy írása úgy elfogadhatóbb lesz a társadalmának,
amely úgy vélte,
hogy a nők ne írjanak csatákról és birodalmakról.
Noha apja iránti hűsége nyilvánvaló volt
uralkodása kedvező beállításában,
ám művébe kritikáját
és az eseményekről alkotott véleményét is belefoglalta.
Az Anna halála utáni évszázadokban
az Alexiaszt újra és újra lemásolták,
és felbecsülhetetlen értékű szemtanúnak számít ma is
Alexiosz uralmáról.
Epikus történelmi elbeszélése révén
Anna Komnéné biztosította helyét a történelemben.