אלכסיוס קומננוס,
הקיסר הביזנטי,
הוביל את צבאו לפגישה עם השבטים הסקיתיאנים
בקרב.
למזל,
הוא נשא את אחד הממצאים הכי קדושים
בנצרות:
הצעיף שהיה שייך
לבתולה מריה.
למרבה הצער, זה לא עזר.
לא רק שצבאו הובס,
אלא כשהם ברחו,
הקיסר נדקר בעכוזו.
כדי להפוך את הדברים לגרועים יותר, רוח חזקה
הפכה את הפריט לכבד מדי לנשיאה,
אז הוא החביא אותו בשיחים
כשברח.
אבל אפילו כשברח,
הוא הצליח לקטול כמה סקיתיאנים
ולהציל כמה מחבריו לנשק.
לפחות, כך בתו של אלכסיוס
אנה, תיעדה את הסיפור,
שנכתב כמעט 60 שנה מאוחר יותר.
היא בילתה את העשור האחרון של חייה הארוכים
ביצירת היסטוריה בת 500 דפים
של שלטון אביה שנקרא האלכסיאדה.
הספר נכתב ביוונית, והיה בנוי
לפי האפיקות היווניות העתיקות
וכתיבה הסטורית.
אבל לאנה היתה משימה שונה, מעט מורכבת
משל הכותבים במסורות האלו:
כנסיכה שכותבת
על משפחתה שלה,
היא היתה צריכה לאזן בין הנאמנות שלה לבני משפחתה
לבין המחויבות שלה
לתאר את הארועים במדוייק.
לנווט בנושאים כמו הדקירה המביכה
של אלכסיוס בעכוז.
חיים שלמים של לימודים והשתתפות
בממשל של אביה
הכינו אותה למשימה הזו.
אנה נולדה ב 1083,
מעט אחרי שאביה תפס את שלטון
של האימפריה הרומית
אחרי עשור של מלחמות אזרחים ברוטליות
והתמרדויות.
האימפריה היתה בהתפוררות עמוקה
כשהוא עלה לשלטון,
ומאויימת מכל הכיוונים:
על ידי התורכים הסליוקים במזרח,
הנורמנים במערב,
והסקיתיאנים בצפון.
במהלך ילדותה וההתבגרות
של אנה,
אלכסיוס נלחם במסעות צבאיים מתמשכים
כדי לאבטח את הגבולות של האימפריה שלו,
ואפילו כרת ברית לא נוחה
עם הצלבנים.
בינתיים בקונסטנטינופול,
אנה נלחמה בקרב משלה.
ציפו ממנה ללמוד נושאים
שנחשבו מתאימים
לנסיכה ביזנטית,
כמו התנהגות נאותה והתנ"ך,
אבל היא העדיפה מיתוסים קלאסיים
ופילוסופיה.
כדי לגשת לחומרים, היא היתה צריכה ללמוד
לקרוא ולדבר יוונית עתיקה,
על ידי לימוד בחשאי בלילה.
לבסוף הוריה הבינו
כמה היתה רצינית,
וסיפקו לה מורים.
אנה הרחיבה את לימודיה
לספרות קלאסית, רטוריקה,
הסטוריה, פילוסופיה, מתמטיקה,
אסטרונומיה ורפואה.
מלומד אחד אפילו התלונן
שהבקשות הקבועות שלה
לעוד פרשנויות של אריסטו
הקשו על עיניו.
בגיל חמש עשרה,
אנה נישאה לניקפורוס בריניוס
כדי לפתור קונפליקטים ישנים
בין המשפחות שלהם
ולחזק את השלטון של אלכסיוס.
למרבה המזל, אנה וניקפורוס בסופו של דבר
חלקו הרבה תחומי עניין אינטלקטואליים,
כשהם מארחים ודנים
עם מלומדים מובילים באותה עת.
בינתיים, המסעות הצבאיים של אלכסיוס
החלו להשתלם,
והחזירו הרבה מהשטחים
של האימפריה לשעבר.
כשאביה הזדקן,
אנה ובעלה עזרו להוריה
עם החובות האימפריאליות שלהם.
במהלך אותו זמן,
דווח שאנה דחפה
לטיפול הוגן באנשים
במחלוקות שלהם עם הממשל.
אחרי מותו של אלכסיוס,
אחיה של אנה, ג'ון, עלה לשלטון
ואנה חזרה
לפילוסופיה ולימודים.
בעלה כתב הסטוריה
וטען שסבו
היה יכול להיות קיסר טוב יותר
מאלכסיוס,
אבל אנה לא הסכימה.
היא החלה לעבוד על האלכסיאדה,
שהציגה את המעלות
של אביה כקיסר.
כשהיא מתפרשת על שלהי המאה ה 11 ותחילת ה 12
של ההסטוריה הביזנטית,
האלכסיאדה משחזרת
את הארועים הסוערים של שלטון אלכסיוס,
והתגובות של אנה לארועים האלה,
כמו פריצתה בבכי כשחשבה
על מותם של הוריה ובעלה.
היא אולי כללה את הפסקאות הרגשיות האלו
בתקווה שהן יהפכו את הכתיבה שלה
ליותר נעימה לחברה
שהאמינה שנשים לא צריכות
לכתוב על קרבות ואימפריות.
בעוד הנאמנות שלה לאביה
היתה ברורה בתעודים האוהדים שלה
של שלטונו, היא גם כללה ביקורת
ודעות משלה על הארועים.
במאות אחרי מותה,
האלכסיאדה של אנה הועתקה שוב ושוב,
ונשארה תעוד ממבט ראשון
בעל ערך רב
של השלטון של אלכסיוס היום.
ודרך הנרטיב ההסטורי האפי שלה,
אנה קומננה אבטחה
את מקומה בהסטוריה.