Sokan élünk át valamilyen traumát életünk során.
Néha megússzuk hosszan tartó következmények nélkül.
De sok millió embernél ezek az élmények sokáig megmaradnak,
és olyan tüneteket okoznak, mint például emlékképek,
rémálmok és negatív gondolatok,
melyek megzavarják a mindennapi életet.
Ez a poszttraumás stressz-zavarnak nevezett jelenség
vagy PTSD
nem egyéni kudarc,
hanem a veszélyes helyzetek kezelésében szerepet játszó
bizonyos biológiai mechanizmusok hibás működése, ami kezelhető.
A PTSD megértéséhez először meg kell értenünk,
hogyan dolgoz fel az agy különböző megpróbáltatásokat:
például egy szeretett személy halálát,
a családon belüli erőszakot,
sérülést vagy betegséget,
bántalmazást,
nemi erőszakot,
háborút,
autóbalesetet,
és természeti katasztrófát.
Ezek az események veszély- és tehetetlenségérzetet váltanak ki,
amitől működésbe lép az agy riasztórendszere,
az úgynevezett harc-menekülés- lefagyás válaszreakció.
Amikor a riasztó megszólal,
a hipotalamusz-agyalapi mirigy- mellékvese rendszer,
az úgynevezett HPA-tengely
összehangoltan működve jeleket küld a paraszimpatikus idegrendszernek.
Ez a rendszer kommunikál a mellékvesékkel és a belső szervekkel,
és olyan funkciók szabályozásában segít, mint a szívverés,
az emésztés
és a légzés.
Ezek a jelek kémiai kaszkádot indítanak el,
amely különböző stresszhormonokkal árasztja el a testet,
és fiziológiai változásokat eredményez, melyek felkészítik a testet a védekezésre.
Szívverésünk felgyorsul,
a légzés szaporább lesz,
és az izmok megfeszülnek.
A stresszhormonok megnövekedett szintje
még napokig megmaradhat a krízis után,
és izgatottságérzést,
rémálmokat
és más tüneteket eredményez.
A legtöbb embernél ezek az érzetek pár nap vagy maximum két hét alatt elmúlnak
a hormonszint stabilizálódásával.
De a traumát átélők egy kis százalékánál
a problémák állandósulnak:
olykor ideiglenesen eltűnnek, majd hónapokkal később visszatérnek.
Nem értjük teljesen, hogy mi történik az agyban.
Egy elmélet szerint a kortizol nevű stresszhormon
folyamatosan aktiválja a harc-menekülés-lefagyás válaszreakciót,
és csökkenti az agyműködést, ami számos negatív tünetet eredményez.
Ezek a tünetek négy kategóriába sorolhatók:
zavaró gondolatok, például álmok és emlékképek,
a traumára emlékeztető dolgok elkerülése,
negatív gondolatok és érzések, például félelem, düh vagy bűntudat
és reaktív tünetek, például ingerlékenység és alvászavar.
Nem minden tünet jelentkezik mindenkinél,
és nem ugyanolyan mértékben és intenzitással.
Ha a problémák egy hónapnál tovább tartanak, gyakran PTSD a diagnózis.
A genetika,
a folyamatos, nyomasztó stressz
és sok egyéb kockázati tényező, például meglévő mentális betegségek
vagy az érzelmi támogatás hiánya
valószínűleg szerepet játszanak a PTSD kialakulásában.
De a kiváltó ok továbbra is orvosi talány.
A PTSD kezelésében az egyik legfőbb kihívás az ingerek iránti érzékenység:
olyan fizikai és érzelmi ingerek tartoznak ide,
melyeket az agy az eredeti traumához társít.
Ezek olyan hétköznapi érzetek is lehetnek, melyek önmagukban nem veszélyesek,
mégis erőteljes fizikai és érzelmi reakciókat váltanak ki.
Például, a tábortűz illata felidézheti valakiben az emléket,
hogy egy égő házban rekedt.
Egy PTSD-ben szenvedőnél
ez az emlék ugyanazt a neurokémiai kaszkádot indítja el,
amit az eredeti esemény:
felszítja a pánik és a tehetetlenség érzését,
mintha újra átélné a traumát.
Ha megpróbálja elkerülni ezeket az olykor kiszámíthatatlan ingereket,
az elszigetelődéshez vezethet.
Ettől aztán úgy érzi, hogy semmibe veszik,
elhanyagolják,
és nem értik meg,
mintha szünetgombbal megállították volna az életét,
a világ pedig megy tovább körülötte.
De vannak lehetőségek.
Ha úgy gondolod, hogy PTSD-ben szenvedsz,
az első lépés, hogy véleményt kérj egy mentálhigiénés szakembertől,
aki segít választani az elérhető lehetőségek közül.
A pszichoterápia nagyon hatásos lehet a PTSD-nél,
segít a pácienseknek megérteni, hogy mire reagálnak.
Egyes gyógyszerek és öngondoskodó gyakorlatok, például a tudatos jelenlét
vagy a rendszeres testmozgás kezelhetőbbé teszi a tüneteket.
Mi van akkor, ha észreveszed a PTSD jeleit egy barátodon vagy családtagodon?
A segítség és a gyógyulás kulcsa a támogatás, az elfogadás és az empátia.
Tudasd velük, hogy hiszel nekik, mikor elmesélik, mit élnek át,
és hogy nem hibáztatod őket a reakcióikért.
Ha nyitottak rá, biztasd őket,
hogy kérjenek szakvéleményt, és kezeltessék magukat.
A PTSD-t rejtett sebnek is nevezik,
mivel külső fizikai jelek nélkül lép fel.
De még ha láthatatlan rendellenesség is, nem kell némának lennie.