Много от нас ще преживеят някакъв вид травма през живота си.
Понякога ще се разминем без дълготрайни последици.
Но за милиони от нас последиците ще продължат, със симптоми като
нахлуващи спомени
кошмари,
и негативни мисли, които влияят на ежедневието ни.
Това явление, наречено посттравматично стресово разстройство
или ПТСР
не е лично несправяне,
а по-скоро лечимо функционално отклонение на определени биологични механизми,
които ни позволяват да се справим с опасни преживявания.
За да разберем ПТСР,
първо трябва да узнаем как нашият мозък преработва широк обхват от изпитания,
включително смъртта на лобим човек,
домашно насилие
нараняване или заболяване,
злоупотреба,
изнасилване,
война,
катастрофи
и природни бедствия.
Тези събития могат да доведат до чувства за опасност и безпомощност,
което активира алармената система на мозъка,
позната като реакция на ” борба - бягство - замръзване “.
Когато се включи тази аларма,
хипоталамичната, хипофизната и надбъбречната системи,
известни като оста ХХН,
работят заедно, за да изпращат сигнали до парасимпатиковата нервна система.
Това е мрежата, която комуникира с надбъбречните жлези и вътрешните органи,
за регулирането на функции като сърдечен ритъм,
храносмилане,
и дишане.
Тези сигнали започват поредица от химични реакции,
която залива тялото с няколо различни стресови хормона,
предизвиквайки физиологични промени, които подготвят тялото да се защитава.
Сърдечният ни ритъм се ускорява,
дишането се забързва,
мускулите се напрягат.
дори след края на кризата,
повишените нива на стресовите хормони могат да траят с дни,
причинявайки нервност,
кошмари
и други симптоми.
При повечето хора тези преживявания изчезват за няколко дни до две седмици,
докато нивата на хормоните се стабилизират.
Но при малък процент от хората, които преживяват травма,
проблемите продължават
- понякога изчезвайки временно само, за да се появят месеци по-късно.
Ние не разбираме напълно какво се случва в мозъка,
но една от теориите е, че стресовия хормон кортизол
може непрекъснато да активира реакцията ” борба - бягство -замръзване ”,
ограничавайки работата на мозъка, което води до
поредица негативни симптоми.
Тези симптоми често попадат в четири категории:
нахлуващи мисли като сънища и внезапни спомени,
избягване на напомнания за травмата,
негативни мисли или чувства, като страх, гняв и вина,
и “реактивни” симптоми като раздразнителност и трудности със съня.
Не всеки проявява всички тези симптоми
или пък не и със същата степен и интензивност.
Когато проблемите продължават повече от месец, често се диагностицира ПТСР.
Генетични фактори,
продължителен претоварващ стрес и
много рискови фактори, като предишни психични заболявания и
липса на емоционална подкрепа,
вероятно играят определяща роля за това при кой ще се развие ПТСР .
Но основната причина все още е медицинска загадка.
Основното предизвикателство за справяне с ПТСР е чувствителността към тригери,
физически и емоционални стимули,
които мозъкът свързва с първоначалната травма.
Това биха могли да са усещания от ежедневието, които всъщност не са опасни,
но предизвикват мощни физически и емоционални реакции.
Например, миризмата на лагерния огън
може да предизвика спомен за приклещване в горяща къща.
За някой с ПТСР
този спомен акивира същата неврохимична реакция
като първоначалното събитие.
Това на свой ред предизвиква същите чувства на паника и безпомощност
сякаш травмата се преживява изцяло наново.
Опитът да се избегнат тези тригери, които понякга са непредвидими,
може да доведе до изолация.
Това кара хората да се чувстват безсилни,
игнорирани
или неразбрани,
сякаш на живота им е натиснат бутона за “Пауза”,
докато животът на останалата част от света продължава .
Но, има възможности.
Ако мислите, че може би страдате от ПТСР,
първата стъпка е да се консултирате със специалист по психично здраве,
който може да ви насочи към многото налични ресурси.
Психотерапията може да бъде много ефикасна за ПТСР,
помагайки на пациентите по-добре да разбират своите тригери.
Някои медикаменти правят симптомите по-управляеми,
както и практиките на грижа за себе си като осъзнатост и редовните упражнения.
Ами ако забележите признаци на ПТСР при приятел или член на семейството ?
Социалната подкрепа, приемане и емпатия са ключови за помагането и възстановяването.
Нека разберат, че вярвате в разказа им за това какво преживяват
и че не ги обвинявате за техните реакции.
Ако са склонни за това,
насърчете ги да търсят клинична оценка и терапия.
ПТСР е наречено “скритата рана”,
защото настъпва без видими външни физически признаци.
Но дори да е невидимо разстройство, не трябва да е и премълчано.