În 1796, Thomas Jefferson a primit o cutie cu oase pe care nu le-a putut identifica.
O gheară lungă și ascuțită îi amintea de un leu,
însă osul piciorului din față părea să aparțină unui animal mai mare,
cam de trei metri lungime.
Crezând că e o specie necunoscută de leu uriaș din America de Nord,
Jefferson le-a spus exploratorilor Lewis și Clark
să fie atenți la acest prădător misterios.
Dar oasele din cutia lui Jefferson nu erau ale unui leu.
Acestea aparțineau unei specii dispărute de leneș gigant.
Leneșul terestru preistoric a apărut acum 35 de milioane de ani în urmă.
Zeci de specii au trăit în nordul, centrul și sudul Americii,
alături de alte creaturi antice, ca mamutul
și tatu gigant.
Anumiți leneși tereștri, ca megalonychid, erau de mărimea unei pisici,
însă mulți dintre ei erau enormi.
Leneșul lui Jefferson, Megalonyx, cântărea aproximativ o tonă
și acesta era mic, în comparație cu megatherium,
care putea ajunge la șase tone, la fel de mult ca un elefant.
Aceștia cutreierau pădurile și savanele și cu ajutorul labelor lor puternice
și a ghearelor ascuțite
smulgeau plante din rădăcini și se cățărau în copaci,
mâncând iarbă, frunze și avocado preistoric.
De fapt, noi nu am avea acum avocado dacă nu ar fi existat leneșii giganți.
Animalele mai mici nu puteau înghiți sâmburele mare de avocado,
dar leneșii puteau
și astfel au făcut ca avocado să se răspândească peste tot.
Leneșii tereștri s-au înmulțit timp de milioane de ani,
dar acum aproximativ 10.000 de ani, ei au început să dispară
împreună cu alte mamifere gigante din emisfera vestică.
Cercetătorii consideră că leneșii tereștri au fost omorâți
de o eră glaciară,
sau de competiția cu alte specii, poate cu oamenii,
ce au ajuns în regiune odată cu extincția leneșilor.
Unii leneșii mai mici au supraviețuit și s-au mutat către vârful copacilor
Astăzi mai sunt șase specii ce trăiesc în pădurile tropicale
ale Americii Centrale și de Sud.
Cățăratul în copac e o metodă bună de evitare a prădătorilor,
și sunt o mulțime de frunze de mâncat.
Dar această dietă are niște dezavantaje.
Animalele extrag energie din mâncare și o folosesc pentru a se mișca,
pentru a-și menține temperatura corpului,
pentru funcționarea organelor,
și toate celelalte activități necesare supraviețuirii.
Dar frunzele nu conțin multă energie
și energia pe care o au e greu de extras.
Majoritatea erbivorelor își suplimentează dieta cu surse bogate în energie,
precum fructe și semințe.
Dar leneșii, în special cei cu trei degete,
se bazează aproape exclusiv pe frunze.
Aceștia au dezvoltat strategii pentru a face față acestei diete restrictive.
În primul rând, extrag cât de multă energie e posibil din hrană.
Leneșii au un stomac multi cameral ce ocupă o treime din corp,
și în funcție de specie,
petrec între cinci și șapte zile, chiar săptămâni pentru a digera o masă.
Cealaltă fațetă a problemei e să folosești cât de puțină energie e posibil.
O metodă prin care leneșii fac asta e prin a nu se mișca prea mult.
Petrec majoritatea timpului hrănindu-se, odihnindu-se sau dormind.
Coboară din copaci doar o dată pe săptămână
pentru a-și satisface nevoile fiziologice.
Când leneșii se mișcă, nu o fac foarte repede.
Un leneș are nevoie de cinci minute pentru a traversa o stradă obișnuită.
Această metodă calmă de a trăi înseamnă că nu au nevoie de foarte mulți mușchi.
De fapt, au cu 30% mai puțină
masă musculară decât alte animale de mărimea lor.
Leneșii folosesc mai puțină energie pentru a-și menține temperatura corpului
deoarece temperatura corporală poate varia cu cinci grade Celsius,
mai puțin decât în cazul reptilelor cu sânge rece,
dar mai mult decât majoritatea mamiferelor.
Aceste adaptări fizice și comportamentale minimizează
consumul de energie al leneșilor,
sau ritmul metabolic.
Leneșii cu trei degete au cel mai scăzut metabolism dintre mamifere.
Ursul panda gigant e următorul după leneși,
iar leneșul cu două degete e pe locul trei.
Mișcările lente le-au permis leneșilor să crească în coroanele copacilor.
Dar a transformat și leneșii într-un habitat grozav pentru alte organisme,
inclusiv pentru alge, ce oferă un camuflaj suplimentar sau chiar o gustare.
Leneșii nu mai sunt giganți,
dar asta nu îi face mai puțin deosebiți.