Thomas Jefferson je 1796. dobio kutiju kosti koje nije mogao identificirati.
Duga, oštra kandža podsjetila ga je na lava,
no kosti ruke pokazivale su na puno veću životinju,
oko tri metra dugačku.
Misleći da se radi o nepoznatoj vrsti velikog sjevernoameričkog lava,
Jefferson je upozorio istraživače Lewisa i Clarkea
da obrate pozornost na ovog misterioznog predatora.
No kosti iz kutije nisu došle od lava.
Poticale su od golemog izumrlog ljenivca.
Pretpovijesni ljenivci pojavljuju se prije oko 35 milijuna godina.
Desetine različitih vrsta živjelo je u Sjevernoj, Srednjoj i Južnoj Americi
pokraj mnogih drugih drevnih bića poput mastodonta
i divovskog armadila.
Neki su kopneni ljenivci, poput megalonychida bili veličine mačke,
ali mnogi su bili ogromni.
Jeffersonov ljenivac, Megalonyx, težio je otprilike jednu tonu,
što nije bilo puno u usporedbi sa megatheriumom,
koji je mogao težiti šest tona, jednako kao i slon.
Šetali su šumama i savanama koristeći svoje jake ruke
i oštre kandže
za čupanje biljaka i penjanje na drveće,
pašu trave, lišća i pretpovijesnih avokada.
Ustvari, možda ni ne bismo danas imali avokado da nije bilo ljenivaca.
Manje životinje nisu mogle progutati goleme sjemenke avokada,
ali ljenivci su mogli,
pa su raširili stabla avokada nadaleko i naširoko.
Kopneni ljenivci razvijali su se milijunima godina,
no prije desetak tisuća godina, počeli su nestajati
zajedno sa ostalim velikim sisavcima zapadne polutke.
Znanstvenici misle da je kopnene ljenivce izguralo nadolazeće ledeno doba,
ili natjecanje s drugim vrstama
možda ljudima,
koji su na te prostore došli u razdoblju izumiranja većina ljenivaca.
Neki od manjih preživjelih ljenivaca preselili su se na drveće.
Danas je ostalo šest vrsta koje žive u natkrivenim prašumama
Središnje i Južne Amerike.
Boravak na drveću dobar je način obrane od predatora,
ali i dobar izvor lišća kao hrane.
Takva ishrana pak ima svoje nedostatke.
Životinje dobivaju energiju iz hrane i koriste tu energiju za kretanje,
održavanje tjelesne temperature i rada organa,
te ostale aktivnosti nužne za opstanak.
Lišće ne sadrži puno energije,
a onu koju i ima, teško je izvući.
Većina biljojeda prehranu nadopunjuje visoko kaloričnom hranom
poput voća i sjemenki.
No ljenivci se, pogotovo troprsti, oslanjaju samo na lišće.
Razvili su podesive strategije za suočavanje s tom ograničenom prehranom.
Prvo izvuku koliko god energije mogu iz hrane.
Trećinu tijela ljenivca čini njegov želudac, koji je građen od više komora,
a ovisno o vrsti,
mogu provesti od pet do sedam dana, čak i tjedne, probavljajući obrok.
Druga im je vještina da koriste što je manje energije moguće.
Jedan je način na koji to ljenivci rade, naravno, ne krećući se previše.
Većinu svog vremena provode jedući, odmarajući se ili spavajući.
Spuštaju se iz svog skrovišta jednom tjedno da obave nuždu.
Kad se ljenivci i kreću, ne kreću se brzo.
Ljenivcu bi bilo potrebno oko pet minuta da pređe prosječnu ulicu.
Ovaj ležeran pristup životu znači da ljenivcima ne treba puno mišića.
Ustvari, imaju oko 30% manje mišićne mase od ostalih životinja svoje veličine.
Ljenivci također koriste manje energije za održavanje tjelesne topline
jer njihova tjelesna temperatura može fluktuirati i do 5 °C,
manje od hladnokrvnog gmaza, ali više od većine sisavaca.
Ove tjelesne i prilagodbe ponašanja smanjuju trošak energije ljenivca,
ili brzinu rada njegova metabolizma.
Troprsti ljenivci imaju najsporiji metabolizam među sisavcima.
Veliki panda ima drugi najsporiji,
a dvoprsti ljenivci treći.
Sporo kretanje dopustilo je ljenivcima da napreduju u svojim krošnjama.
No također je i same ljenivce učinilo odličnim staništem za druge organizme,
uključujući alge, koji, uz kamuflažu, mogu biti i dobar zalogaj.
Ljenivci možda više nisu ogromni,
no još uvijek su izvanredni.