ב 1796, תומאס ג'פרסון קיבל קופסה מלאה בעצמות שהוא לא יכל לזהות.
טופר ארוך וחד הזכיר לו אריה,
אבל עצמות הזרוע הצביעו על חיה גדולה יותר,
חיה באורך של כשלושה מטרים.
בעודו חושב שזה סוג ענק ולא ידוע של אריה צפון אמריקאי,
ג'פרסון הזהיר את החוקרים לואיס וקלארק
מפני טורף מסתורי זה.
אבל העצמות בקופסתו של ג'פרסון לא הגיעו מאריה.
הן הגיעו מעצלן ענק שנכחד.
עצלני קרקע פרה הסטוריים הופיעו לראשונה לפני כ-35 מליון שנה.
עשרות מינים חיו ברחבי צפון, מרכז ודרום אמריקה,
לצד יצורים עתיקים אחרים כמו מסטודון
וארמדילו ענק.
מספר עצלני קרקע, כמו המגלוניכיד, היו כגודל חתול,
אבל רבים מהם היו מסיביים.
העצלן של ג'פרסון, מגלוניקס, שקל בערך טון,
וזה היה קטן יחסית למגתריום,
שהיה יכול להגיע למשקל שישה טון, משקלו של פיל.
הם התהלכו לאיטם ביערות ובסוואנה כשהם משתמשים בזרועותיהם החזקות
וטפריהם החדים
כדי לעקור צמחים ולטפס על עצים,
בעוד הם ניזונים מעשב, עלים, ואבוקדו פרה היסטורי.
למעשה, לולא העצלן הענק אולי לא היה לנו כיום אבוקדו.
חיות קטנות יותר לא יכלו לבלוע את גרעין האבוקדו הענקי,
אבל העצלנים כן,
והם הפיצו את עצי האבוקדו בכל מקום.
עצלני קרקע שגשגו במשך מליוני שנים,
אבל לפני כ- 10,000 שנה, הם החלו להעלם
בדומה ליונקים גדולים אחרים בהמיספרה המערבית.
חוקרים חושבים שעצלני ענק נכחדו
על ידי עידן הקרח הקרב ובא,
או על ידי תחרות עם מינים אחרים, אולי בני אדם,
שהגיעו לאזור בתקופה שבה רוב העצלנים החלו להכחד.
כמה מהעצלנים הקטנים יותר שרדו והיגרו לצמרות העצים.
כיום, נשארו שישה מינים שחיים בצמרות יערות הגשם
של מרכז ודרום אמריקה.
לבלות את היום על העצים זו דרך טובה להתחמק מטורפים,
ויש שפע עלים לאכול.
אבל לדיאטה זו יש חסרונות.
חיות מפיקות אנרגיה מאוכל ומשתמשות באנרגיה זו כדי לנוע,
לשמור על חום גופן,
לתפעל את אבריהן,
ולכל הפעילויות האחרות שדרושות להשרדות.
אבל עלים לא מכילים הרבה אנרגיה,
ואת האנרגיה שהם כן מכילים קשה להפיק.
רוב אוכלי הצמחים מוסיפים לדיאטת העלים מזונות בעלי אנרגיה גבוהה יותר
כמו פירות וגרעינים.
אבל עצלנים, בעיקר עצלנים בעלי 3 אצבעות, מסתמכים על עלים כמעט באופן בלעדי.
הם פיתחו אסטרטגיות מכווננות היטב להתמודדות עם דיאטה מוגבלת זו.
ראשית, הם ממקסמים את האנרגיה שהם מפיקים מהאוכל שלהם.
לעצלנים יש קיבה בעלת חדרים מרובים שמהווה עד שליש מגופם,
ותלוי במין,
הם יכולים לבלות חמישה עד שבעה ימים, או אפילו שבועות, בעיכול ארוחה.
הפיסה האחרת של הפאזל היא להשתמש באנרגיה מועטה ככל האפשר.
דרך אחת לעשות זאת היא, כמובן, לא לזוז הרבה.
עצלנים מבלים את רוב זמנם באכילה, מנוחה, או שינה.
הם יורדים מצמרות העצים רק פעם בשבוע להפסקת שרותים.
כשעצלנים זזים, זה לא ממש מהר.
זה יקח לעצלן בערך חמש דקות לחצות רחוב רגיל בשכונה.
הגישה האיטית הזו לחיים משמעה שעצלנים לא צריכים הרבה שרירים.
למעשה, יש להם בערך 30% פחות מסת שריר מחיות אחרות בגודלם.
עצלנים משתמשים גם בפחות אנרגיה כדי לשמור על חום גופם
בגלל שטמפרטורת הגוף שלהם יכולה להשתנות בכחמש מעלות צלזיוס,
פחות מזוחלים קרי דם, אבל יותר מרוב היונקים.
ההסתגלות הפיזית וההתנהגותית מקטינה את בזבוז האנרגיה של העצלן,
או את קצב חילוף חומרים.
לעצלנים בעלי שלוש אצבעות יש את קצב חילוף החומרים הנמוך ביותר בקרב כל היונקים.
הפנדה הענקית היא השניה ברשימה,
ועצלנים בעלי שתי אצבעות הם במקום השלישי.
תנועה איטית מאפשרת לעצלן לשגשג באזורי המחיה בצמרות העצים.
אבל היא גם הפכה את העצלנים עצמם לבית מחיה מעולה לאורגניזמים אחרים,
כולל אצות, שמספקות מעט הסוואה, ואולי אפילו חטיף.
עצלנים אולי כבר לא ענקיים,
אבל זה לא עושה אותם פחות מדהימים.