Če si ne znaš predstavljati življenja brez čokolade,
imaš srečo, da nisi bil rojen pred 16. stoletjem.
Do takrat je čokolada obstajala samo v Srednji Ameriki
v precej drugačni obliki, kot jo poznamo sedaj.
Že leta 1900 pr. n. št.
so se ljudje v tej regiji naučili pripraviti zrna
tam rastočega kakavovca.
Najzgodnejši zapisi nam povedo, da so zrna zdrobili
in zmešali s koruzno moko in čilijem,
da so ustvarili pijačo -
ne sproščujočo skodelico vročega kakava,
ampak grenek, poživljajoč zvarek, ki se peni.
In če mislite, da zganjamo prevelik hrup okrog čokolade danes,
so nas prebivalci Srednje Amerike premagali.
Verjeli so, da je kakav hrana iz nebes,
ki jo je ljudem podaril pernati plazilski bog,
Majem poznan kot Kukulkan
in Aztekom kot Quetzalcoatl.
Azteki so uporabljali kakavova semena kot valuto
in pili čokolado na kraljevih slavjih,
jo dajali vojakom kot nagrado za uspeh v bojih
in jo uporabljali v ritualih.
Prvo transatlantsko čokoladno srečanje se je zgodilo leta 1519,
ko je Hernán Cortés obiskal dvor Moctezume
v Tenochtitlanu.
Kot je zabeležil Cortezov poročnik,
so kralju prinesli 50 vrčev in jih nalili v zlate skodelice.
Ko so se kolonisti vrnili s pošiljko tega čudnega novega zrna,
so jim opolzki opisi misijonarjev o običajih teh ljudstev
dali sloves afrodiziaka.
Sprva je bila zaradi grenkega okusa dobra za zdravljenje težav,
kot so želodčne težave,
a ko so jo sladkali z medom, sladkorjem ali vaniljo,
je čokolada kmalu postala popularna poslastica na španskem dvoru.
In kmalu noben aristokratski dom ni bil popoln brez pribora za čokolado.
Proizvodnja te moderne pijače v velikih količinah je bila zelo težka
in dolgotrajna.
Vključevala je uporabo plantaž in suženjsko delovno silo
na Karibih in otokih ob obali Afrike.
Svet čokolade se je spremenil za vedno okrog leta 1828,
ko je Coenraad van Houten iz Amsterdama predstavil stiskalnico za kakav.
Van Houtenov izum je lahko izločil kakavovo mast, oziroma maslo.
Ostal je prah, ki so ga lahko zmešali v pijačo
ali spet združili s kakavovim maslom,
da so ustvarili trdo čokolado, kot jo poznamo danes.
Nedolgo zatem je švicarski izdelovalec čokolade Daniel Peter
v mešanico dodal mleko v prahu,
in tako izumil mlečno čokolado.
V 20. stoletju čokolada ni bila več luksuz elit,
ampak je postala posladek za množice.
Povečano povpraševanje je zahtevalo gojenje večih količin kakava,
ki lahko raste samo okrog ekvatorja.
Namesto da bi sužnje iz Afrike pošiljali
na plantaže kakava v Južni Ameriki,
se je proizvodnja kakava preusmerila v Zahodno Afriko,
in Slonokoščena obala tako proizvaja dve petini svetovnega kakava od leta 2015.
A z rastjo industrije
so bile tu tudi grozljive zlorabe človekovih pravic.
Veliko plantaž v zahodni Afriki,
ki zalagajo podjetja z vzhoda,
uporabljajo suženjsko in otroško delovno silo,
ki prizadene več kot 2 milijona otrok.
To je kompleksen problem, ki vztraja
kljub trudu glavnih proizvajalcev čokolade, da bi se povezali z Afriškimi državami
in s tem zmanjšali obseg otroškega in prisilnega dela.
Dandanes se je čokolada uveljavila v ritualih moderne kulture.
Zaradi njene kolonialne povezave z domorodnimi kulturami,
združene z močjo oglaševanja,
čokolada ohranja sloves nečesa čutnega,
dekadentnega
in prepovedanega.
A znanje o njeni fascinantni in pogosto kruti zgodovini,
kot tudi o njeni proizvodnji danes,
nam pove, od kod te povezave izvirajo
in kaj skrivajo.
Ko torej naslednjič odvijete tablico čokolade,
si vzemite trenutek za razmislek, da ni vse sladko.