När vi hör ordet strålning,
är det frestande att föreställa sig enorma explosioner och läskiga mutationer,
men det är inte hela sanningen.
Strålning förekommer också i regnbågar
och när doktorn undersöker en röntgenbild.
Så vad är strålning egentligen,
och hur mycket borde vi oroa oss för dess påverkan?
Svaret börjar med att man förstår att ordet strålning
beskriver två väldigt olika vetenskapliga fenomen:
elektromagnetisk strålning
och radioaktiv strålning.
Elektromagnetisk strålning är ren energi
som består av elektriska och magnetiska vågor som interagerar
och svänger genom rymden.
När dessa vågor svänger fortare,
ökar de i energi.
I den lägre delen av spektrumet
finns radio, infrarött,
och synligt ljus.
I den högre delen finns ultraviolett,
röntgen,
och gammastrålning.
Vårt moderna samhälle har formats av elektromagnetisk strålning.
Vi laddar ner e-post till telefonen med hjälp av radiovågor
för att öppna en röntgenbild,
som vi kan se för att skärmen avger synligt ljus.
Radioaktiv strålning, å andra sidan,
har sitt ursprung i atomkärnan,
där protoner stöter bort varandra på grund av sina positiva laddningar.
Ett fenomen som kallas den starka kärnkraften
kämpar för att övervinna denna bortstötning
och behålla kärnan intakt.
Men vissa kombinationer av protoner och neutroner,
så kallade isotoper,
fortsätter vara instabila,
eller radioaktiva.
De kommer slumpmässigt att kasta ut materia och/eller energi,
känt som radioaktiv strålning,
för att nå ökad stabilitet.
Radioaktiv strålning kommer från naturliga källor, som radon,
en gas som sipprar upp från marken.
Vi förädlar också naturligt förekommande radioaktiva malmer
för att driva kärnkraftverk.
Till och med bananer innehåller spår av en radioaktiv kaliumisotop.
Så, om vi lever i en värld med strålning,
hur kan vi undkomma dess skadliga effekter?
Till att börja med så är inte all strålning farlig.
Strålning blir riskabel när den sliter bort elektroner vid kollision,
en process som kan skada DNA.
Detta kallas joniserande strålning
eftersom en atom som har tappat eller fått elektroner, kallas för en jon.
All radioaktiv strålning är joniserande,
medan bara den mest högenergiska elektromagnetiska strålningen är det.
Detta inkluderar gammastrålar,
röntgen,
och det mest energirika ultravioletta.
Det är därför man som skyddsåtgärd vid röntgen,
skyddar de kroppsdelar som inte ska undersökas,
och varför strandbadare använder solskydd.
Som jämförelse jobbar mobiltelefoner och mikrovågor längre ner i spektrumet,
så det finns ingen risk för joniserande strålning från dem.
Den största hälsofaran uppstår när stora mängder joniserande strålning
träffar oss under en kort tidsperiod,
detta kallas för akut exponering.
Akut exponering överväldigar kroppens naturliga förmåga att reparera skadan.
Detta kan utlösa cancer,
få celler att fungera felaktigt,
och potentiellt också orsaka död.
Som tur är, så är det ovanligt med akut exponering,
men vi utsätts dagligen för mindre mängder joniserande strålning
från naturliga och konstgjorda källor.
Forskarna har svårare att kvantifiera dessa risker.
Kroppen reparerar ofta skadan från små mängder joniserande strålning,
och om den inte kan det,
så kan skadorna dröja tio år eller mer innan de visar sig.
Ett sätt för forskarna att jämföra exponering för joniserande strålning
är en enhet som kallas sievert.
Akut exponering för en sievert orsakar illamående inom ett par timmar,
och fyra sievert kan vara dödligt.
Det vi utsätts för dagligen är dock mycket lägre.
En genomsnittlig person utsätts för 6,2 millisievert strålning
från alla källor under ett år,
varav ungefär en tredjedel kommer från radon.
Med bara fem mikrosievert vardera,
skulle du behöva ta fler än 1 200 röntgenbilder hos tandläkaren
för att komma upp i din årliga strålning.
Minns du den där bananen?
Om du kunde ta upp all strålning från bananen,
skulle du behöva äta 170 om dagen för att komma upp i den årliga dosen.
Vi lever i en värld med strålning.
Men mycket av den strålningen är inte joniserande.
Resten, som är joniserande,
utsätts vi vanligen väldigt lite för,
och att radontesta sitt hus,
och använda solskydd
kan minska strålningens hälsorisker.
Marie Curie, en av pionjärerna inom strålningsforskning,
summerade utmaningen så här:
"Inget i livet ska fruktas, det ska bara förstås.
Nu ska vi förstå mer, så att vi kan frukta mindre."