Kada čujemo reč radijacija,
to nas navodi da zamislimo ogromne eksplozije i užasne mutacije,
ali to nije cela priča.
Radijacija takođe ima veze sa dugama
i doktorom koji proučava rendgenski snimak.
Dakle, šta je zapravo radijacija
i koliko treba da brinemo zbog njenih dejstava?
Odgovor počinje razumevanjem da reč radijacija
opisuje dve vrlo različite naučne pojave:
elektromagnetnu radijaciju
i nuklearnu radijaciju.
Elektromagnetna radijacija je čista energija
koja se sastoji od električnih i magnetnih talasa u interakciji
koji osciluju u prostoru.
Kada ti talasi osciluju brže,
povećavaju energiju.
Na slabijem kraju spektruma nalaze se radio,
infracrveni zraci i vidljivo svetlo.
Na drugom kraju su ultraljubičasti,
rendgentski i gama zraci.
Savremeno društvo oblikuje odašiljanje i detektovanje elektromagnetnih talasa.
Možemo skinuti imejl na telefon putem radio talasa
da bismo otvorili sliku rendgenskog snimka,
koji možemo da vidimo jer naš ekran emituje vidljivo svetlo.
Nuklearna radijacija, sa druge strane,
proističe iz atomskog jezgra,
gde se protoni međusobno odbijaju zbog zajedničkih pozitivnih naboja.
Pojava poznata kao jaka nuklearna sila
upinje se da prevaziđe to odbijanje
i očuva jezgro.
Međutim, neke kombinacije protona i neurona,
poznate kao izotopi,
ostaju nestabilne
ili radioaktivne.
One će nasumično izbacivati materiju i/ili energiju,
što je poznato kao nuklearna radijacija,
da bi postigle veću stabilnost.
Nuklearna radijacija potiče iz prirodnih izvora kao što je radon,
gas koji izbija iz zemlje.
Takođe rafinišemo radioaktivne rude koje se prirodno javljaju
radi goriva za nuklearne elektrane.
Čak i banane sadrže u tragovima radioaktivni izotop kalijuma.
Pa, ako živimo u svetu radijacije,
kako možemo izbeći njena opasna dejstva?
Za početak, nije sva radijacija opasna.
Radijacija postaje rizična kada cepa elektrone atoma pri udaru,
što je proces koji može oštetiti DNK.
Ovo je poznato kao jonizujuća radijacija
jer se atom koji je izgubio ili dobio elektrone naziva jon.
Celokupna nuklearna radijacija je jonizujuća,
dok je kod elektromagnetne to slučaj samo pri najvećoj energiji.
To obuhvata gama zrake,
rendgenske zrake
i ultraljubičaste zrake pri velikoj energiji.
Zato, kao dodatnu meru opreza za vreme rendgenskog zračenja,
doktori štite delove tela koje nije potrebno pregledati
i zato oni koji idu na plažu koriste kremu za sunčanje.
Ako uporedite to sa mobilnim telefonima i mikrotalasnom pećnicom,
njihovo funkcionisanje je na slabijem kraju spektruma,
pa ne postoji rizik od jonizujuće radijacije
njihovom upotrebom.
Najveći rizik po zdravlje se javlja
kada nas velika količina jonizujuće radijacije
pogodi u kratkom vremenskom periodu,
što je takođe poznato kao akutna izloženost.
Akutna izloženost nadladava prirodnu sposobnost tela da popravi štetu.
To može da izazove rak,
ćelijsku disfunkciju,
a potencijalno čak i smrt.
Srećom, akutna izloženost je retka,
ali svakodnevno smo izloženi jonizujućoj radijaciji u manjem stepenu
iz prirodnih izvora i onih koje je stvorio čovek.
Naučnici imaju problema da odrede meru tog rizika.
Vaše telo često popravi štetu
nanetu malim količinama jonizujuće radijacije,
a ako ne može,
posledice oštećenja mogu se ne ispoljiti čitavu deceniju i više.
Jedan od načina na koji naučnici porede izloženost radijaciji
je jedinica zvana sivert.
Akutna izloženost jednom sivertu
verovatno će uzrokovati mučninu u roku od nekoliko sati,
a četiri siverta mogu biti smrtonosna.
Međutim, naša normalna dnevna izloženost je daleko niža od toga.
Prosečna osoba prima 6,2 milisiverta radijacije
iz svih izvora na godišnjem nivou,
od čega je oko trećine usled radona.
Sa samo pet mikrosiverta, trebalo bi vam
više od 1 200 rendgenskih snimanja zuba
da biste nakupili svoju godišnju dozu.
Sećate se one banane?
Kada biste mogli da apsorbujete celokupnu radijaciju banane,
bilo bi vam potrebno 170 dnevno da biste dostigli svoju godišnju dozu.
Živimo u svetu radijacije.
Međutim, veći deo te radijacije nije jonizujući.
Što se tiče ostatka koji jeste jonizujući,
naša izloženost je obično mala,
a odluke da testirate svoju kuću na radon
i nosite kremu za sunčanje
mogu pomoći da se umanje zdravstveni rizici u vezi sa tim.
Marija Kiri, jedna od začetnika u oblasti radijacije,
ovako je rezimirala problem:
„Ničeg u životu se ne treba plašiti; samo treba razumeti.
Sada je trenutak da razumemo više da bismo se bojali manje.“