כשאנחנו שומעים את המילה קרינה,
זה מפתה לדמיין פיצוצים גדולים ומוטציות מפחידות,
אבל זה לא כל הסיפור.
קרינה גם קשורה לקשתות
ורופא שבוחן צילום רנטגן.
אז מה היא קרינה בעצם,
וכמה אתם צריכים לדאוג בנוגע להשפעות שלה?
התשובה מתחילה עם ההבנה שהמילה קרינה
מתארת שתי תופעות מדעיות שונות:
קרינה אלקטרומגנטית
וקרינה גרעינית.
קרינה גרעינית היא אנרגיה טהורה
שמורכבת מגלים חשמליים ומגנטים מקושרים
שמתנודדים בחלל.
כשהגלים האלה רוטטטים מהר יותר,
הם עולים באנרגיה.
בצד הנמוך של הספקטרום, יש את הרדיו,
אינפרא אדום,
ואור נראה.
בחלק הגבוה יותר יש את האולטרה סגול,
קרני X,
וקרני גמא.
החברה המודרנית מעוצבת על ידי שליחה וזיהוי קרינה אלקטרו מגנטית.
אנחנו אולי נוריד אימייל לטלפון שלנו דרך גלי רדיו
כדי לפתוח תמונה של צילום גלי X,
שאנחנו יכולים לראות בגלל שהמסך שלנו משדר אור נראה.
קרינה גרעינית, מצד שני,
מגיעה מהגרעין של האטום,
שם פרוטונים דוחים אחד את השני בשל מטענים חיוביים דומים.
תופעה שידועה ככוח הגרעיני החזק
נאבקת להתגבר על הדחיה הזו
ולשמור על הגרעין שלם.
עם זאת, כמה שילובים של פרוטונים וניוטרונים,
שידועים כאיזוטופים,
נשארים לא יציבים,
או רדיואקטיבים.
הם יפלטו אקראית חומר ו/או אנרגיה,
שידועה כקרינה גרעינית,
כדי להשיג יציבות גדולה יותר.
קרינה גרעינית מגיעה ממקורות טבעיים, כמו ראדון,
גז שמחלחל ממעבה האדמה.
אנחנו גם מזקקים עפרות רדיואקטיביות טבעיות
כדי לתדלק את כורי החשמל הגרעיניים.
אפילו בננות מכילות כמויות זעירות של איזוטופ אשלגן רדיואקטיבי.
אז אם אנחנו חיים בעולם של קרינה,
איך אנחנו יכולים לברוח ממהשפעות השליליות שלה?
בתור התחלה, לא כל קרינה היא מסוכנת.
קרינה הופכת למסוכנת כשהיא קורעת את האלקטרונים של האטומים בפגיעה,
תהליך שיכול לפגוע ב DNA.
זו ידועה כקרינה מיננת
מפני שאטום שאיבד או קיבל אקלטרון נקרא יון.
כל הקרינה הגרעינית היא מייננת,
בעוד רק האנרגיה האלקטרומגנטית הגבוהה ביותר מייננת.
זה כולל קרני גמא,
קרני X,
והקצה הגבוה של האולטרה סגול.
לכן כאמצעי זהירות נוסף במהלך צילום רנטגן,
רופאים מגינים על חלקי גוף שהם לא צריכים לבחון,
ולמה אנשים שהולכים לים משתמשים בקרם הגנה.
יחסית, טלפונים סלולריים ומיקרוגלים פועלים בתחום הנמוך יותר של הספקטרום,
אז אין סיכון לקרינה מייננת משימוש בהם.
הסיכון הבריאותי הגדול ביותר מתרחש כשהרבה קרינה מייננת
פוגעת בנו בזמן קצר,
מה שידוע גם כחשיפה חמורה.
חשיפה חמורה מעמיסה על היכולות הטבעיות של הגוף לתקן את הנזק.
זה יכול לגרום לסרטן,
חוסר פעילות תאי,
ופוטנציאלית אפילו מוות.
למרבה המזל, חשיפה חמורה היא נדירה,
אבל אנחנו חשופים כל יום לרמות נמוכות יותר של קרינה מייננת
ממקורות טבעיים ומעשה ידי אדם.
למדענים קשה יותר לכמת את הסיכונים האלה.
הגוף שלכם הרבה פעמים מתקן את הנזק מכמויות קטנות של קרינה מייננת,
ואם הוא לא יכול,
התוצאות של הנזק יכולות לא להראות במשך עשורים או יותר.
דרך אחת בה מדענים מודדים חשיפה לקרינה מייננת
היא יחידה שנקראת סיוורט.
חשיפה חמורה לסיוורט אחד כנראה תגרום בחילה תוך שעות,
וארבעה סיוורט יכולים להיות קטלניים.
עם זאת, החשיפה היום יומית הנורמלית שלנו נמוכה בהרבה.
הקרינה הממוצעת שאדם מקבל היא 6.2 מיליסיוורט
מכל המקורות שנתית,
בערך שליש בגלל ראדון.
ברק חמישה מיקרו סיוורט כל אחד,
אתם תצטרכו לקבל יותר מ 1200 צילומי רנטגן דנטליים
כדי לקבל את כל המנה השנתית שלכם.
וזוכרים את הבננה?
אם תוכלו לספוג את כל קרינת הבננה,
אתם תצטרכו בערך 170 ביום כדי להגיע לרמה השנתית.
אנחנו חיים בעולם של קרינה.
עם זאת, הרבה מהקרינה הזו היא לא מייננת.
ולשאר שהיא מייננת,
החשיפות שלנו בדרך כלל נמוכות,
ובחירות כמו לבדוק את הבית שלכם לראדון
ומריחת קרם הגנה
יכולים לעזור להפחית את הסיכונים הבריאותיים המיוחסים.
מארי קירי, אחת מחלוצות הקרינה הראשונות,
סיכמה את האתגר כך:
"לא צריך לפחד משום דבר בחיים, הוא רק צריך להיות מובן.
עכשיו הזמן להבין יותר, כך שנפחד פחות."