Izmok.
Több mint 600 izmunk van.
Testsúlyunk harmadát, de akár a felét is kitehetik,
és karöltve más kötőszövetekkel,
összetartanak, megtámasztanak, és segítenek a mozgásban.
Függetlenül attól, hogy a testépítés nem a hobbink,
az izmoknak folyamatos figyelemre van szükségük,
mert ahogyan bánunk velük nap mint nap,
az dönti el, hogy sorvadni vagy nőni fognak-e.
Képzeljük el, hogy ki akarunk nyitni egy ajtót.
Agyunk és izmaink tökéletes egyensúlyban vannak, hogy sikerüljön kinyitni az ajtót.
Először is, agyunk jelet küld karunk mozgatóidegeinek.
Amikor az idegek megkapják a jelet, tüzelnek,
az izmok összehúzódnak és ellazulnak,
így meghúzzák a karcsontunkat, és a kellő mozgást váltják ki.
Minél nagyobb a kihívás, annál nagyobb az agyi jel is,
annál több mozgatóidegnek küldve a jelet, hogy célt érjünk.
De mi van, ha az ajtó tömör vas?
Ilyenkor a karunk egyedül
nem lesz képes elég erőt kifejteni ahhoz, hogy kinyissa az ajtót,
ezért agyunk több izomnak küld jelet.
Lábunkat megvetve összeszorítjuk a hasunkat, és megfeszítjük a hátunkat,
és elegendő erőt kifejtve felrántjuk az ajtót.
Idegrendszerünk más forrásokat is mozgósított a meglévőkből,
más izmokat,
hogy kielégítse az igényünket
Mindeközben,
izomrostjaink egy másféle, sejtbéli változáson esnek át.
Ahogy stressz éri őket, mikroszkopikus sérülést szenvednek,
ami ez esetben jó dolog.
Válaszul a sérült szövetek gyulladás- molekulákat, ún. citokineket termelnek,
amik beindítják az immunrendszert, hogy rendbe hozhassa a sérülést.
Ekkor épülnek az izmok.
Minél nagyobb az izomszövet sérülése,
annál többet kell a szervezetnek kijavítania.
E ciklikus sérülés-javítás folyamat eredményeként
izmaink végül nagyobbak és erősebbek lesznek,
mivel fokozatosan alkalmazkodnak a nagyobb igényhez.
Mivel testünk már hozzászokott a nap mint nap végzett legtöbb mozgáshoz,
így a mozgások nem keltenek akkora stresszt,
hogy az újabb izmok növekedését serkentené.
Hogy új izmokat építsünk, az ún. hipertrófia folyamat megy végbe:
sejtjeinket a szokásosnál jobban kell terhelnünk.
Ha izmainkat nem terheljük folyamatosan,
el fognak sorvadni,
ezt atrófiának, izomsorvadásnak nevezik.
Viszont ha erősen megterheljük az izmot,
főleg, ha közben nyúiik,
– ez az excentrikus összehúzódás –,
az hatékony feltételeket teremt új izmok növekedéséhez.
De az izomnövekedés a mozgáson kívül még mástól is függ.
Rendes táplálkozás, hormonok és pihenés nélkül
a testünk sose lenne képes helyreállítani a sérült izomszöveteket.
A táplálékunkban lévő fehérjék őrzik meg az izomtömeget,
adják az új szövetek építőköveit
aminosavak formájában.
Elegendő fehérjebevitel és természetes hormonok,
pl. inzulinszerű növekedési faktor és tesztoszteron segítségével
a test olyan állapotba kerül, ahol a szövet visszaépül és nő.
E létfontosságú helyreállító folyamat főleg pihenéskor,
különösen éjszakai alváskor megy végbe.
Nem és kor is befolyásolja ezt a javító folyamatot,
ami magyarázza, miért vannak izomépítéskor előnyben
a tesztoszterontól duzzadó fiatalok.
Genetikai tényezők is szerepet játszanak az izomépítésben.
Egyeseknek az izomsérülésekre erősebb az immunreakciójuk,
és így jobban építik vissza a sérült izomrostokat,
növelve így izomépítési lehetőségüket.
A test a terhelésre reagál.
Ha szétszakítjuk is az izmainkat, együnk helyesen, pihenjünk, ezt ismételjük, így
kellő feltételek lesznek, hogy a lehető legnagyobb, legerősebb izmaink legyenek.
Az izmokkal is úgy van, mint az élettel:
a jelentős gyarapodás kihívásokat és erőfeszítést követel.