Tatueringar har ofta presenterats i media
som kännetecken på de farliga och avvikande
eller som trendiga modeflugor.
Men medan tatueringsstilar kommer och går
och deras mening har varierat kraftigt mellan olika kulturer,
så är tatueringskonsten lika gammal som civilisationen själv.
Dekorativa hudmärkningar har hittats på mänskliga kvarlevor
över hela världen,
den äldsta på en peruansk mumie från 6.000 år före vår tideräkning.
Men har du någonsin undrat hur tatueringar egentligen funkar?
Du vet säkert att vi ömsar hud,
vi förlorar 30-40 000 hudceller per timme.
Det är ungefär 1 000 000 per dag.
Så hur kommer det sig att tatueringar inte försvinner med dem?
Det enkla svaret är att tatuering innebär att pigment kommer djupare ner i huden
än det yttersta hudlagret som byts ut.
Genom historien har olika kulturer använt olika metoder för detta.
Men den första tatueringsmaskinen skapades
med Thomas Edisons gravyrmaskin som förebild och drevs av elektricitet.
Tatueringsmaskiner idag
för in tunna nålar fyllda med färg i huden
50 till 30 000 gånger per minut.
Nålarna går genom överhuden
och släpper genom bläck till läderhuden
som består av kollagenfibrer, nerver, körtlar, blodkärl och annat.
Varje gång en nål penetrerar, orsakas en skada
som larmar kroppen att starta den inflammatoriska process
som kallar in immunförsvarsceller till skadan för att börja reparera huden.
Och det är den processen som gör tatueringar permanenta.
Först kommer specialiserade celler,
makrofager,
och äter upp det invaderande materialet i ett försök att städa upp röran.
När cellerna sedan färdas genom lymfsystemet
hamnar en del av dem, fulla av färg, i lymfkörtlarna
medan andra blir kvar i läderhuden.
Utan något sätt att göra sig av med pigmenten,
blir färgerna kvar, synliga genom huden.
En del av färgpartiklarna fastnar också i läderhudens geléliknande nät,
medan andra äts upp av hudceller som kallas fibroblaster.
Till en början lagras färg även i överhuden
men i takt med att huden läker, stöts de skadade överhudscellerna bort
och ersätts av nya färgfria celler
när det översta lagret skalas av.
Blåsor och skorpor ses oftast inte på professionella tatueringar
och överhudens totala återhämtning tar 2-4 veckor, och under den tiden
bör man låta bli sol och bad för att undvika blekning.
Läderhudens celler stannar däremot på sin plats till de dör.
Och när de dör tas de upp av närliggande celler, med färg och allt,
så färgen stannar på sin plats.
Med tiden bleknar tatueringar naturligt då kroppen reagerar på främmande partiklar
och långsamt bryter ner dem så att de kan forslas bort av makrofagerna.
UV-strålning kan också bidra till nedbrytningen av pigment,
men kan mildras genom användning av solskydd.
Eftersom läderhudens celler är relativt stabila
kommer mycket av färgen stanna i huden under hela livet.
Men om de sitter i huden för alltid, kan man ta bort dem?
Tekniskt sett, ja.
Idag används laser för att penetrera överhuden
och slå sönder olika pigment med olika våglängder,
det är enklast att pricka svart färg.
Laserstrålen bryter ner färgdroppen till mindre partiklar
som sedan kan städas bort av makrofagerna.
Men en del färger är svårare att ta bort,
och det kan uppstå komplikationer.
Därför är det fortfarande svårare att ta bort tatuering än att göra en -
men det är inte omöjligt.
Så en tatuering varar kanske inte för alltid,
men tatueringar har funnits längre än någon existerande kultur.
Och deras popularitet visar
att tatueringskonsten är här för att stanna.