Татуировките често се представят в популярната медия
или като символи на опасните и престъпниците,
или модерни тенденции при младите.
Но докато стиловете при татуировките идват и си отиват
и тяхното значение варира при различните култури,
практиката е стара, колкото цивилизацията.
Декоративните маркировки на кожата са открити по човешки останки
по целия свят,
като най-старите са открити върху перуанска мумия от 6000 г. пр.н.е.
Но някога чудели ли сте се как точно става татуирането?
Може би знаете, че кожата ни се сменя
и губим около 30-40 000 кожни клетки на час.
Това са около 1 000 000 на ден.
И как така татуировката не пада заедно с тях?
Простият отговор е, че при татуирането пигментът навлиза по-дълбоко в кожата
от най-горния слой, който се сменя.
През времето, различните култури използват различни методи да постигнат това.
Но първата машинка за татуиране
е по модел на машината за гравиране на Томас Едисън
и работи с електричество.
Машинките за татуиране днес
инжектират малки игли, заредени с мастило, в кожата
с честота от 50 до 3 000 пъти в минута.
Иглите пробиват епидермиса,
позволявайки на мастилото да навлезе дълбоко в дермата,
която е изградена от колагенови влакна, нерви, жлези, кръвоносни съдове и др.
Всеки път, когато иглата навлиза, тя причинява раничка,
която сигнализира на тялото да започне процеса на възпаление,
извиквайки клетките на имунната система до раната, за да започнат да поправят кожата.
Точно този процес прави татуировките перманентни.
Първо, специализирани клетки, наречени макрофаги
изяждат навлизащия материал в опит да изчистят възпалената маса.
Докато тези клетки пътуват през лимфната система,
някои от тях се пренасят пълни с мастило към лимфните възли,
докато други остават в дермата.
При липса на начин да се освободят от пигмента,
мастилата в тях остават видими през кожата.
Някои от частиците мастило също така остават в гелообразната матрица на дермата,
докато други са погълнати от дермалните клетки, наречени фибробласти.
Първоначално, мастилото се депозира също така и в епидермиса,
но докато кожата зараства, увредените клетки на епидермиса падат
и се заместват с нови без мастило
като най-горният слой се обелва, както при слънчево изгаряне.
Мехури и корички обикновено не се появяват при професионални татуировки
а пълната регенерация на епидермиса изисква 2-4 седмици,
тогава излагането на слънце и плуването трябва да се избягват, за да не изсветлее.
Дермалните клетки, обаче, остават на място докато загинат.
Когато това се случи, те се поемат, заедно с мастило от близки по-млади клетки,
така че мастилото остава на място.
Но с времето, татуировките избледняват, тъй като тялото реагира на чуждите частици
мастило, като ги разгражда бавно, а макрофагите на имунната система ги отнасят.
Ултравиолетовата радиация също може да допринесе за разрушаването на пигмента,
въпреки че това може да се предотврати чрез използването на слънцезащитен лосион.
Но тъй като дермалните клетки са сравнително стабилни,
голяма част от мастилото ще остане дълбоко в кожата до края на живота на човека.
Но ако татуировките са запечатани в кожата ви за цял живот, може ли да се изтрият?
Технически, да.
Днес, лазерът се използва за навлизане в епидермиса
и за разпръсване на съществуващи пигменти с различна дължина на вълните,
черното е най-лесно.
Лазерният лъч разбива глобулите на мастилото на по-малки частици,
които след това могат да бъдат изчистени от макрофагите.
Но някои цветове мастило се отстраняват по-трудно от други
и може да се получат усложнения.
Поради това, премахването на татуировка все още е по-трудно от правенето,
но не е невъзможно.
Една татуировка може да не трае наистина завинаги,
но татуировките съществуват от повече време от която и да било култура.
И продължаващата им популярност означава, че изкуството на татуирането ще оцелее.