Постійні удари під ногами,
обмежений простір,
та монотонний рух в нікуди.
Відчуття, ніби це триває годинами, та пройшло лише одинадцять хвилин,
і ви думаєте:
"Чому я мучу себе?
Це має вважатися жорстоким та незвичайним покаранням."
Власне, так воно і є, чи, власне, було.
Бачите, в 1800-му,
бігові доріжки були створені для покарання англійських в'язнів.
В той час англійська тюремна система була катастрофічно поганою.
Розстріл та вигнання часто були карою на вибір.
Ті, кого замкнули, зіткнулися із годинами самотності у брудних клітках.
Соціальні рухи, очолювані релігійними групами, благодійниками
та відомими людьми, такими як Чарльз Діккенс,
прагнули змінити ці страшні умови та допомогти реформувати в'язниці.
Коли їхній рух увінчався успіхом,
були перебудовані цілі в'язниці та були запроваджені
нові форми реабілітації, такі як бігова доріжка.
Ось оригінальна версія,
створена в 1818 англійським інженером сером Вільямом Кьюбітом.
В'язні наступали на 24 спиці великого гребного колеса.
І коли колесо оберталось,
в'язень був змушений продовжувати ступати чи ризикнути впасти,
подібно до сучасних машин для ходіння.
Тим часом, шестерні обертались та відкачували воду,
давили зерна
чи крутили млини,
ось відкіля походить назва "ступальне колесо".
Пристрої вважались фантастичним способом приведення в'язнів у форму
та давало користь для млинів,
відновлюючи британську економіку, зруйновану війною з Наполеоном.
Це була перемога для всіх зацікавлених сторін, крім ув'язнених.
Підрахували, що в середньому
в'язні проводили шість чи приблизно шість годин на день на біговій доріжці,
що дорівнює підйому на висоту від двох до чотирьох кілометрів.
Чотири кілометри - це половина висоти Евересту.
Уявіть, як робити це пять днів на тиждень з невеликою кількістю їжі.
Ідея Кьюбіта швидко розповсюдилась по Британській імперії та Америці.
За десять років
більше 50-ти в'язниць могли похвалитись біговими доріжками,
так само і в Америці.
Не дивно, що напруга у поєднанні з поганим харчуванням
призвела до занепаду сил та травм в ув'язнених,
здається, тюремні охоронці дбали не про це.
В 1824 охоронець нью-йоркської в'язниці Джеймс Харді характеризуючи прилад
втихомирення найгаласливіших в'язнів, писав, що
"монотонна безперервність, а не жорстокість ... є його жахом," -
слова, з якими багато хто згодний.
Бігові доріжки застосовувались в Англії аж до кінця 19-го сторіччя,
до заборони за надмірну жорстокість
відповідно до Тюремного акту 1898.
Та, звичайно, пристрій для тортур повернувся із подвоєною силою,
цього разу вибравши за ціль нічого не підозрюючих людей.
В 1911 патент на бігову доріжку був зареєстрований в США,
і до 1952 були створені попередники сучасних бігових доріжок.
Коли в США вибухнуло захоплення бігом в 1970-тих,
бігова доріжка знову опинилась у центрі уваги,
як легкий та зручний спосіб покращити форму
та втратити зайві кілограми,
який, варто сказати, досить зручний.
З тих пір пристрій залишається популярним.
Наступного разу, коли добровільно станете на те, що колись було
жорстокою та незвичайною карою,
просто радійте, що можете контролювати момент, коли з нього зійти.