Neprestani zamolkli udarci pod tvojimi nogami,
omejen prostor
in monotonost premikanja na mestu.
Zdi se, da so pretekle že ure, pa vendar je minilo šele enajst minut
in sprašuješ se:
"Zakaj se mučim?
To se zdi kot kruta in nenavadna kazen."
V bistvu pa to dejansko drži, oziroma je držalo.
Vidite, okoli leta 1800
so tekalno stezo izumili, da bi kaznovali angleške zapornike.
Takrat je bil angleški kaznilniški sistem grozljiv.
Najpogostejši kazni sta bili usmrtitev in izgon,
tisti, ki so bili za rešetkami, pa so cele ure presedeli v osami v umazanih kletkah.
Družbena gibanja, ki so jih vodile verske skupine, filantropi
in znane osebnosti, kot Charles Dickens,
so si prizadevala spremeniti te grozljive pogoje in reformirati zapornike.
Po zaslugi tega gibanja
so bili zapori v celoti preurejeni in uvedene nove oblike rehabilitacije,
kot na primer tekalna steza.
Takole je delovala originalna različica,
ki jo je izumil angleški inženir, Sir William Cubitt.
Zaporniki so stopali na 24 prečk na velikem lopatnem kolesu.
Ko se je kolo obračalo,
je moral zapornik stopiti na višjo prečko, ali pa tvegati padec,
podobno kot pri modernih steperjih.
Medtem pa je obračanje kolesa črpalo vodo,
mlelo žito
ali poganjalo mline.
Od tod prihaja tudi originalno ime, ki pomeni "stopajoči mlin."
Verjeli so, da so bile te naprave čudovit način za krotenje zapornikov,
dodatna prednost poganjanja mlinov pa je
pomagala obnoviti britansko gospodarstvo, ki so jo zdesetkale Napoleonske vojne.
To je bil uspeh za vse udeležene, razen za zapornike.
Ocenjujemo, da so zaporniki
preživeli v povprečju 6 ur na dan na tekoči stezi,
kar ustreza vzponu od 1.524 m do 4.267 m.
4.267 m je približno polovica višine Mount Everesta.
Predstavljajte si, da to počnete 5 dni v tednu, z zelo borno prehrano.
Cubittova ideja se je hitro razširila po Britanskem imperiju in v Ameriko.
Desetletje po njenem odkritju,
je imelo več kot 50 angleških zaporov tekalno stezo
in podobno število tudi v Ameriki.
Nepresenetljivo sta napor in slaba prehrana
povzročila številne poškodbe in živčne zlome zapornikov.
Vendar paznikom ni bilo mar.
Leta 1824 je newyorški paznik James Hardie napravi pripisal zaslugo
za ukrotitev tudi najbolj uporniških zapornikov, ko je zapisal, da je:
"monotona konstantnost in ne neizprosnost tisto, kar jo naredi tako grozno,"
s čimer se mnogi še danes strinjajo.
Tekalne steze so se v Angliji obdržale do konca 19. stoletja,
ko so jih leta 1898 v Zakonu o zaporih
prepovedali zaradi njihove prekomerne krutosti.
Ampak ta mučilna naprava je seveda doživela svoj preporod,
tokrat namenjena nič hudega sluteči javnosti.
Leta 1911 je bil v ZDA registriran patent za tekalno tezo
in do leta 1952 je bila že ustvarjena predhodnica moderne tekalne steze.
S porastom priljubljenosti jogginga v ZDA v 70. letih,
je bila tekalna steza znova v središču pozornosti,
kot preprost in prikladen način za izboljšanje aerobne kondicije
in izgubo odvečnih kilogramov.
Pri čemer, moramo priznati, je tudi zelo uspešna.
Naprava je ohranila svojo priljubljenost vse do danes.
Ko se naslednjič prostovoljno podvržete nečemu, kar je nekoč veljalo
za kruto in nenavadno kazen,
bodite veseli, da lahko nadzorujete, kdaj boste skočili dol.