Ovo je priča o tri plastične boce,
prazne i odbačene.
Njihovi će se putevi razići
s posljedicama koje utječu na sudbinu planeta.
Ali nisu uvijek bile ovakve.
Da bismo razumjeli gdje će boce završiti, prvo moramo proučiti njihovo podrijetlo.
Heroji naše priče stvoreni su u ovoj rafineriji nafte.
Plastika u njihovim tijelima
stvorena je kemijskim spojevima molekula nafte i plina,
koji čine monomere.
Onda su ti monomeri vezani u duge lance polimera koji čine plastiku
u obliku milijuna peleta.
Njih se otapa u tvornicama i ponovno oblikuje u kalupima
kako bi se stvorio elastični materijal koji čini tijelo trojki.
Strojevi pune boce slatkom gaziranom tekućinom,
a onda su zamotane, otpremljene, kupljene, otvorene, iskorištene
i grubo odbačene.
Sada leže ovdje,
staložene na rubu nepoznatog.
Prva boca, poput stotina milijuna tona svoje plastične braće,
završava na odlagalištu.
Ovo ogromno smetlište povećava se svakog dana
kako sve više smeća dolazi i nastavlja zauzimati prostor.
Kako plastika stoji zbijena ispod slojeva drugog smeća,
kišnica prolazi kroz otpad
i upija spojeve topive u vodi koje ona sadrži,
a neki od njih su vrlo otrovni.
Zajedno čine štetne juhe, zvane procjedne vode,
koje mogu doći do podzemnih voda, tla i potoka,
usput trujući ekosustave i šteteći divljim životinjama.
Prvoj boci za raspad može biti potrebno i 1000 mučeničkih godina.
Putovanje druge boce čudnije je, ali, nažalost, ne i sretnije.
Ona pluta na vodi koja doseže potok,
potokom koji utječe u rijeku,
i rijekom koja dolazi do oceana.
Nakon mjeseci plutanja morem,
lagano je privučen u ogromni vrtlog u kojem se skuplja smeće,
mjesto koje zovemo Velikim pacifičkim tepihom od smeća.
Ovdje su morske struje zarobile milijune komada plastičnog otpada.
To je jedan od pet vrtloga ispunjenih plastikom u svjetskim morima,
mjesta gdje zagađivači pretvaraju vodu u mutnu plastičnu juhu.
Neke životinje, poput morskih ptica, bivaju zapetljane u neredu.
One, i druge, brkaju svijetlo obojane plastične komade s hranom.
Zbog plastike se osjećaju sito kad nisu,
pa umru od gladi
i predaju toksine iz plastike dalje kroz hranidbeni lanac.
Na primjer, jede ju žaboglavka,
lignje jedu žaboglavke,
tune jedu lignje,
a tune jedemo mi.
Većina plastika nije biorazgradiva,
što znači da se razlažu na sve manje komadiće,
zvane mikro plastikom,
koji vječno mogu kružiti u moru.
No treća je boca pošteđena okrutnih čistilišta svoje braće.
Kamion ju odnese u tvornicu
gdje su ona i njeni prijatelji stisnuti
i zbijeni u kocku.
Dobro, i to zvuči prilično loše, no samo pričekaj.
Postane bolje.
Kocke su isjeckane u sitne komadiće
koje se opere i otopi,
pa postanu sirovi materijal koji se ponovno može iskoristiti.
Kao magijom, treća boca može se preporoditi
kao nešto potpuno novo.
Za ovaj komad plastike skromnog podrijetla,
iznenada je samo nebo granica.