Това е историята на 3 пластмасови бутилки,
празни и изхвърлени.
Пътищата им ще се разклонят,
а изходът им ще повлияе върху не друго, а съдбата на планетата.
Но невинаги са били така.
За да разберем къде ще се озоват, трябва да проучим техния произход.
Героите на нашата история са заченати в тази петролна рафинерия.
Пластмасата в телата им
е образувана чрез химично съединение на молекули на нефт и природен газ
до получаване на мономери.
На свой ред мономерите са се свързали в дълги полимерни вериги до пластмаса
под формата на милиони блокове.
Те биват разтопени в производствените фабрики и излети в калъпи,
за да се превърнат в еластичния материал, който съставя телата на бутилките.
Машини пълнят бутилките със сладка газирана течност,
а после биват опаковани, експедирани, купени, отворени, изконсумирани
и безцеремонно изхвърлени.
И ето ги сега, лежат тук,
готови да посрещнат неизвестното.
Бутилка номер едно, като стотици милиони тона свои пластмасови побратими,
накрая се озовава в някое сметище.
Това огромно бунище се разширява ежедневно
с постъпването на нови боклуци, които продължават да заемат място.
Докато пластмасата стои притисната между пластове друг боклук,
дъждовната вода се просмуква през отпадъците
и поема водоразтворимите съставки, които съдържат те,
някои от които са силно токсични.
Заедно, те образуват вредна яхния, наречена инфилтрат,
която преминава в подпочвените води, околните почви и потоци,
отравя екосистемите им и уврежда представители на дивата природа.
На бутилка номер едно може да ѝ отнеме 1000 мъчителни години, за да се разгради.
Пътят на бутилка номер две е по-особен, но за съжаление не е с по-щастлив край.
Тя плава по ручейче, което достига поток,
потокът се влива в река,
а реката достига до океана.
След месеци лутане в морето,
полека достига до огромeн водовъртеж, в който се събира боклук,
място, наречено Великото тихоокеанско сметище.
Тук теченията на океана са завлекли милиони парчета от късове пластмаса.
Това е един от петте пълни с пластмаса водовъртежа в Световния океан.
Места, където замърсителите превръщат водата в мътна пластмасова супа.
Някои животни, като морските птици, се оплитат в тази каша.
Те и много други бъркат ярките, шарени парчета пластмаса с храна.
Пластмасата ги кара да се чувстват сити, докато всъщност не са
и така умират от глад
и прехвърлят токсините от пластмасата нагоре по хранителната верига.
Например, биват изядени от риба фенер,
която на свой ред е изядена от калмар,
който е изяден от риба тон,
която идва на нашата трапеза.
Освен това повечето пластмаси не се биоразградими,
което значи, че са проектирани да се разделят на все по-малки парченца,
наречени микро пластмаса,
която се върти в морето завинаги.
Но бутилка номер три е пощадена от злата участ на побратимите си.
Камион я извозва до завод,
където тя и всичко в обкръжението ѝ биват сплескани
и компресирани в отделни блокове.
Е добре, и това звучи доста зле, но задръжте за малко.
Става по-добре.
Блоковете се нарязват на тънки ивици,
които биват измити и претопени,
така че да се превърнат в суров материал, който може да бъде използван отново.
Като че ли с магия, бутилка номер три сега е преродена
в нещо напълно ново.
За това парче пластмаса със скромен произход
изведнъж няма невъзможни неща.