Hajnali négy óra, már csak nyolc óra van hátra fontos vizsgánkig,
amelyet a zongoraelőadás követ.
Napok óta csak tanulunk és zongorázunk, de még mindig nem érezzük késznek magunkat.
Mit tehetünk ilyenkor?
Ihatunk például még egy kávét,
és tölthetünk még pár órát magolással és gyakorlással,
de bármilyen hihetetlen,
talán jobban járunk, ha becsukjuk a könyvet, eltesszük a kottát,
és lefekszünk aludni.
Az alvás életünk majdnem egyharmadát kitölti,
de sokan meglepően keveset törődnek vele.
Az alvás elhanyagolása gyakran egy nagy félreértés eredménye.
Az alvás nem elvesztegetett idő,
vagy a pihenés egy módja, ha már minden fontos munkát elvégeztünk.
Az alvás nélkülözhetetlen életfunkció,
amely során a test kiegyensúlyozza és szabályozza létfontosságú rendszereit.
Mindez kihat a légzéstől kezdve
a vérkeringésen át a növekedésig és az immunválaszokig mindenre.
Ez remek, de ráérünk ezzel foglalkozni a vizsga után is, nem?
Csak ne olyan hevesen!
Az alvás agyunknak is elengedhetetlenül fontos.
Vérünk egyötöde agyunkba áramlik,
miközben álomba merülünk.
Alvás közben pedig igen erőteljes és tevékeny
újraszerveződési folyamat játszódik le agyunkban,
amely elengedhetetlen az emlékezet működéséhez.
Első pillantásra a képesség,
hogy valamit megjegyezzünk, nem tűnik valami nagy ügynek.
Hermann Ebbinghaus 19. századi pszichológus bebizonyította,
hogy az új információk 40%-át
általában 20 percen belül elfelejtjük.
E folyamat felejtési görbe néven ismert.
Ám a veszteség megakadályozható az emlékek megszilárdításával,
amely során az információ
a rövidtávú emlékezetből a tartósabb hosszútávú emlékezetbe kerül.
Az emlékek megszilárdítása az agy egyik fő részének,
a hippokampusznak segítségével történik.
Szerepét a hosszútávú emlékek képzésében
Brenda Milner mutatta ki az 1950-es években,
H. M. nevű betegén végzett kutatásai során.
Miután eltávolították a hippokampuszát,
a férfi képessége, hogy új rövidtávú emlékeket formáljon, megsérült,
de képes volt motoros képességeket elsajátítani ismétlés útján.
A hippokampusz eltávolítása miatt
H. M. hosszútávú emlékeket létrehozó képessége is sérült.
H. M. esete többek között arra is rávilágított,
hogy a hippokampusznak inkább
a hosszútávú tudatos emlékek megszilárdításában van fontos szerepe,
amilyenek pl. a vizsgára kellő tények és fogalmak,
és kevésbé a tudat alatti emlékekében,
pl. a zongorajátékhoz elsajátítandó ujjmozdulatokéban.
Mai modellünk arról, hogy miként működik ez a megszilárdítási folyamat,
Milner eredményein és Eric Kandel 90-es évekbeli munkáján alapul.
Az érzékszervi ingerek
először átmenetileg rövidtávú emlékként tárolódnak az idegsejtekben.
Onnan a hippokampuszba kerülnek,
amely megerősíti az idegsejteket ezen a kéregterületen.
A neuroplaszticitásnak hála a képződő szinaptikus csomók
új idegkapcsolatok kialakulását teszik lehetővé,
és erősítik az ideghálózatot,
ahol az információ hosszútávú emlékként fog tárolódni.
Miért emlékszünk egyes dolgokra, másokra pedig nem?
Van néhány módja, hogy befolyásoljuk
az emlékek megőrzésének mértékét és hatékonyságát.
Pl. a felfokozott érzelmi állapotban
vagy stresszhelyzetben keletkező emlékek
mélyebben bevésődnek, mert a hippokampusz az érzelmekkel is kapcsolatban áll.
Ám az emlékek megszilárdításához hozzájáruló egyik legjelentősebb tényező
nem más,
mint egy jóízű alvás.
Az alvás négy szakaszból áll,
amelyek közül a két legmélyebb a lassú hullámú alvás
és a gyors szemmozgásos szakasz.
Alvó alanyok EEG-vizsgálata
villamos kisüléseket mutatott ki
az agytörzs, a hippokampusz, a talamusz és az agykéreg között,
amelyek az emlékképződés átvivő állomásai.
Kimutatták, hogy az alvás szakaszai
más-más típusú emlékek megszilárdításában segítenek.
A lassú hullámú szakasz idején
a tudatos emlékek egy átmeneti tárhelyre kerülnek
a hippokampusz elülső részében.
Az agykéreg és a hippokampusz között zajló párbeszéd során aztán
az emlékek többször fölidéződnek,
s ez fokozatos átrendeződésükhöz vezet a hosszútávú memóriában.
Ellenben a REM-szakasz az éber agyműködéshez hasonlít,
s a tudat alatti emlékek megszilárdításához köthető.
A kutatások alapján tehát
az ideális megoldás az volna, ha három órával a képletek megtanulása
és egy órával a zenegyakorlás után mennénk aludni.
Most már talán látjuk, hogy az alvás elspórolása
nem csupán az egészségre káros hosszútávon,
hanem csökkenti a valószínűségét is,
hogy megőrizzük az előző este megszerzett vagy begyakarolt tudást.
Mindez alátámasztja a mondás bölcsességét: "Aludj rá egyet."
Ha belegondolunk a belső újraszerveződésbe
és az új idegi kapcsolatok alvás közben zajló létrejöttébe,
azt is mondhatjuk: a jóízű alvás
hozzájárul, hogy reggelente új és jobb aggyal ébredjünk,
készen arra, hogy megbirkózzunk az új kihívásokkal.