Kello on neljä aamulla, ja tärkeä koe kahdeksan tunnin kuluttua
sekä pianoesitys myöhemmin.
Olet opiskellut ja soittanut useita päiviä, et silti tunne olevasi valmis kumpaankaan
Mitäpä voit tehdä?
No, voit ottaa toisen kupin kahvia
ja viettää vielä muutaman tunnin päntäten ja harjoitellen.
Mutta usko tai älä,
saattaisi olla parempi sulkea kirjat, laittaa soittimet sivuun
ja mennä nukkumaan.
Nukkumiseen kuluu noin kolmannes elämästämme.
Mutta monet välittävät ja kiinnostuvat siitä yllättävän vähän.
Tämä välinpitämättömyys johtuu usein vain väärinkäsityksestä.
Nukkuminen ei ole hukkaan heitettyä aikaa
tai vain lepoa, kun päivän tärkeät tehtävät on suoritettu.
Päinvastoin, unella on tärkeä tehtävä.
Sen aikana keho tasaa ja säätelee monia elintärkeitä toimintojaan,
vaikuttaen hengitykseen
ja säädellen kaikkea verenkierrosta kasvuun ja immuunivasteeseen.
Hienoa. Mutta näistä voi huolehtia vasta kokeiden jälkeen. Eikö?
No, eipä mennä asioiden edelle.
On nimittäin niin, että uni on tärkeää myös aivoillesi,
joihin viidennes kaikesta kiertävästä verestä
ohjautuu vaipuessasi uneen.
Se mitä tapahtuu aivoissasi nukkuessasi
on hyvin aktiivista uudelleen järjestelyä.
Se on erittäin oleellista muistin toiminnalle.
Ensikokemalta
kykymme muistaa asioita ei vaikuta kovin tehokkaalta ensinkään.
1800-luvun psykologi Herman Ebbinghaus
osoitti, että unohdamme keskimäärin 40 % uusista asioista
kahdenkymmenen ensimäisen minuutin aikana -
ilmiö tunnetaan nimellä 'unohtamiskäyrä' (forgetting curve).
Tätä voidaan ehkäistä prosessilla nimeltä
'muistijälkien vakiinnuttaminen'. Siinä tietoa siirretään
korkean hävikin lyhytkestoisesta muistista luotettavampaan pitkäkestoiseen muistiin.
Tämä vakiinnuttaminen tapahtuu osin aivojen keskeisessä osassa,
joka tunnetaan nimellä hippokampus.
Sen roolin pitkäkestoisten muistijälkien
muodostumisessa osoitti 1950-luvulla Brenda Milner
tutkimuksissaan potilas H.M:na tunnetun henkilön kanssa
Kun potilaan hippokampus oli poistettu,
hänen kykynsä uusien lyhytkestoisten muistijälkien muodostamiseen oli heikentynyt
mutta hän pystyi oppimaan liikesarjoja toiston avulla.
Lisäksi hippokampuksen poistaminen heikensi
potilaan kykyä muodostaa pitkäkestoisia muistijälkiä.
Se mitä H.M:n tapaus muun muassa paljasti oli,
että hippokampuksella on erityinen rooli
pitkäkestoisten tarinallisten muistijälkien vakiinnuttamisessa,
kuten faktat ja käsitteet, joita sinun tarvitsee muistaa kokeessa.
Toisin kuin toiminnallinen muisti,
kuten sormien liikesarjat, joita tarvitset pianokappaleen oppimiseen.
Milnerin löydökset yhdessä Eric Kandelin 1990-luvun kokeiden kanssa
loivat nykymallin, kuinka muistijälkien vakiintumisprosessi toimii.
Aistitieto aluksi siirretään
ja väliaikaisesti tallennetaan neuroneihin lyhytkestoisen muistin muodossa.
Näiden neuronien toimesta tieto kulkee kohti hippokampusta,
joka voimistaa ja vahvistaa kyseisiä neuroneja aivokuorella.
Aivojen plastisiteetin avulla
uusia synaptisia yhteyksiä syntyy. Näin syntyy uusia yhteyksiä neuronien välille,
ja lujittuu hermosolujen muodostamia verkostoja,
joihin tieto palautetaan muodostaen pitkäkestoisen muistijäljen.
Miksi sitten muistamme toisia asioita ja toisia emme?
On olemassa muutamia keinoja vaikuttaa
muistijälkien syntymisen voimakkuuteen.
Esimerkiksi kokemukset kiihtyneessä, muuten liikuttuneessa tilassa,
tai paineen alla
painuvat mieleen johtuen hippokampuksen kykeytymisestä aivojen tunneosiin.
Mutta yksi tärkeimmistä tekijöistä muistijälkien muodostumiseen on,
arvasit oikein,
hyvä yöuni.
Unen voidaan sanoa koostuvan neljästä tasosta,
joista syvintä kutsutaan hidas-aalto uneksi
ja vilkeuneksi.
EEG-laitteilla mitattuna nämä unen tasot
paljastavat yhteyden
aivorungon, hippokampuksen, talamuksen ja aivokuoren välillä.
Nämä aivorakenteet toimivat väliasemina muistijälkien muodostumisessa.
Eri unen tasojen on näytetty osallistuvan
erilaisten muistijälkien muodostumiseen.
Hidasaaltounen aikana
tarinallisen muistin muisijäljet muodostuvat väliaikaiseen tilaan
hippokampuksen etuosissa.
Hippokampuksen ja aivokuoren vahva yhteys
ja sen jatkuva uudelleenaktvioituminen
muodostavat pitkäkestoisen muistijäljen aivokuorelle.
Toisaalta vilkeunen, jossa aivotoiminta on samankaltaista valvetilan kanssa,
on osoitettu tukevan toiminnallisen muistin muistijälkien muodostumista.
Tutkimusten perusteella
nukkumaanmeno kolme tuntia kaavojen ja käsitteiden opiskelun
ja tuntia liikesarjan opiskelun jälkeen olisi optimaalisinta.
Toivottavasti ymmärrät nyt, että unesta karsiminen
ei ole vain haitallista terveydellesi,
vaan oikeasti vähentää
mahdollisuuksiasi painaa mieleen kaikkea edellisenä iltana oppimaasi,
tämä kaikki vahvistaa viisauden sanonnassa: ”nukutaan nyt ensin yön yli”.
Kun ajattelee kaikkea aivojen uudelleenjärjestelyä
sekä uusien yhteyksien muodostumista, joka tapahtuu uneksiessamme,
voidaan jopa sanoa, että kunnon yöunet,
herättävät sinut aamuisin uusilla parannetuilla aivoilla,
valmiina kohtaamaan tulevat haasteet.