Són les 4 de la matinada i l'examen és d'aquí vuit hores,
seguit per un recital de piano.
Has estudiat i tocat el piano molts dies, però no et sens preparat per cap dels dos.
Doncs, què pots fer?
Bé, pots beure un altre cafè
i passar les hores següents estudiant i practicant,
però, ho creguis o no,
seria millor que tanquessis els llibres, deixessis la música
i anessis a dormir.
Dormir ocupa gairebé un terç de la nostra vida,
però molts de nosaltres li donem molt poca atenció i importància.
Aquesta irresponsabilitat és el resultat d'un gran malentès.
Dormir no és perdre el temps,
o una manera de dormir quan tota la feina important ja està feta.
Sinó que és una funció crucial,
durant la qual el cos s'equilibra i regula els sistemes vitals,
que afecta la respiració
i que regula des de la circulació fins al creixement i la resposta immunitària.
Això està molt bé, però ja et preocuparàs de tot això després de l'examen, oi?
No anem tan de pressa.
Es veu que dormir també és molt important pel cervell,
que conté un cinquè de la sang que circula pel cos
que és canalitzada cap al cervell mentre t'adorms.
I el que passa al cervell mentre dorms
és un període intensament actiu de reestructuració
que és crucial pel funcionament de la memòria.
A primer cop d'ull,
l'habilitat que tenim per recordar coses no sembla gens impressionant.
Al segle 19, el psicòleg Herman Ebbinghaus
va demostrar que normalment oblidem un 40% del material nou que aprenem
al cap de vint minuts,
un fenomen conegut com a la corba de l'oblit.
Aquesta pèrdua, però, es pot prevenir a partir de la consolidació de la memòria,
procés pel qual es mou la informació
des de la fugaç memòria a curt termini a la duradora memòria a llarg termini.
Aquesta consolidació té lloc amb l'ajuda d'una part molt important del cervell,
coneguda com l'hipocamp.
El seu paper en la formació de la memòria a llarg termini
va ser demostrat als anys 50 gràcies a Brenda Milner
a partir de la recerca que va fer a un pacient conegut com H.M.
Quan se li va treure l'hipocamp,
l'habilitat per formar nous records a curt termini es va veure afectada.
Tot i això, podia aprendre exercicis físics a partir de la repetició.
A causa d'haver-li tret l'hipocamp,
l'habilitat per formar memòria a llarg termini també es va veure afectada.
Una de les coses que aquest cas va revelar
és que l'hipocamp estava especialment involucrat
en la consolidació de la memòria declarativa a llarg termini,
com els fets i conceptes que necessites recordar per a aquell examen,
però no la memòria procedimental,
com els moviments dels dits que que has de dominar pel recital.
Els descobriments de Milner, juntament amb els d'Eric Knadel en els anys 90,
han estat els creadors del model actual de com el procés de consolidació funciona.
La informació sensorial es transcriu
i es grava temporalment a les neurones com una memòria a curt termini.
Des d'aquí, va cap a l'hipocamp,
que millora i enforteix les neurones que estan a l'àrea cortical.
Gràcies al fenomen anomenat neuroplasticitat,
es formen més brots sinàptics que permeten noves connexions entre neurones
i fa que la xarxa de neurones tingui més força
ja que és on es retornarà la informació com a memòria a llarg termini.
Així doncs, per què recordem unes coses i d'altres no?
Hi ha bastantes maneres d'influenciar
l'abast i l'efectivitat de la retenció de la memòria.
Per exemple, els records que es formen en moments amb sentiments intensos,
o, fins i tot, amb fatiga,
es gravaran més fàcilment perquè l'hipocamp està lligat a les emocions.
Però un factor molt important que ajuda a consolidar la memòria, és
sí, ho has endevinat,
dormir bé a la nit.
El son està format per quatre etapes,
les més profundes es coneixen amb el nom de major profunditat del son
i moviment ocular ràpid (REM).
Màquines de EEG connectades a persones durant aquestes etapes
han mostrat impulsos elèctrics
que es movien entre el tronc cerebral, l'hipocamp, el tàlem i el còrtex,
que serveixen com a estacions de transmissió per la formació de la memòria.
I s'ha demostrat que les diferents etapes del son ajuden a consolidar
diferents tipus de memòria.
Durant l'etapa del son més lleuger,
la memòria declarativa es codifica en un magatzem temporal
a la part anterior de l'hipocamp.
A partir d'un diàleg continu entre el còrtex i l'hipocamp,
l'hipocamp s'activa contínuament,
i porta la redistribució gradual al magatzem de llarg termini del còrtex.
El son REM, en canvi, l'activitat del qual s'assembla a la de quan estem desperts,
s'associa amb la consolidació de la memòria procedimental.
Per tant, basant-nos en els estudis,
anar a dormir tres hores després de memoritzar les fórmules
i una hora després d'haver practicat les escales musicals, és el més ideal.
Afortunadament, doncs, ara ets capaç de veure que escurçar el son
no només afecta la salut a llarg termini,
sinó que a més fa més probable
que recordis tot el coneixement qua has adquirit la nit abans.
Tot això ajuda a reafirmar la frase sàvia: "consulta-ho amb coixí".
Quan penses en tota la reestructuració interna
i la formació de noves connexions que té lloc mentre dorms,
fins i tot, es podria dir que dormir adequadament
farà que t'aixequis cada matí amb un cervell nou i millorat,
preparat per afrontar els reptes que vinguin.